ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/525/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши в м. Тернополі з участю особи, що притягується до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кметика В. С. апеляційну скаргу на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2021 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Вітів В. А. просить постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а також прийнятою із значними порушеннями процесуальних норм.

Зазначає, що матеріалах справи містяться відеоматеріали з нагрудних камер працівників поліції, проте фрагмент відеозапису з автомобіля працівників поліції не містить аудіосупроводу (звуку), на якому ОСОБА_1 неодноразово заявляв проте, що хоче пройти освідування в медичному закладі.

Апелянт зауважує, що Верховний Суд у справі №489/4827/16-а (постанова від 15.04.2020) зробив остаточний висновок, що рапорт інспектора поліції не може вважатись об`єктивним доказом порушення, оскільки поліцейський у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними доказами та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений інспектором поліції із суттєвими недоліками, такими як: свідоцтво на повірку газоаналізатора серії ARAM-2250, дійсне до 15.10.2021, копія якого долучена до матеріалів справи, - не відповідає зазначеному у протоколі AEAM дійсного до 26.05.2022; невірно вказано місце зупинки.

Вказує, що зазначені обставини місцевим судом до уваги не взяті, оскільки суд зіслався на описку, з чим не погоджується сторона захисту.

Апелянт звертає увагу суду на те, що суд безпідставно відхилив клопотання захисника щодо відкладення розгляду справи у зв`язку із засіданням слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва з підстав відсутності підпису, оскільки документ було підписано електронним підписом.

Посилається на висновок ЄСПЛ у справі «Бартая проти Грузії» (заява №10978/06), в якому йдеться, що відмова суду перенести засідання за клопотанням адвоката, що брав участь у іншому процесі, та розгляд справи без захисника є порушенням ст. 6 (право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кметика В. С., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 19 червня 2021 року о 00:09 в місті Тернополі по вул. Руській, 1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу - газоаналізатора Алкотест 6810 №AERM-2250, повірка дійсна до 26.05.2022, року відмовився, а також поїхати в найближчий медичний заклад КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР для проходження огляду відмовився. Порушив вимоги пункту 2.5а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як вбачається із рапорту інспектора взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції М. Галуньки, під час несення служби 19.06.2021, перебуваючи у складі екіпажу Юпітер-202 разом із лейтенантом поліції ОСОБА_3 , рухаючись по дамбі в сторону вул. Руської, побачивши автомобіль ВАЗ 2103 синього кольору, в якого не працювала підсвітка державного номерного знаку, автомобіль ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 було зупинено. Під час спілкування із водієм ОСОБА_1 в нього були виявленні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя. Після чого водієві було запропоновано на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest, на що водій відмовився.

Крім цього, щодо ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №993200 від 19.06.2021, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не мав при собі діючого поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 (ґ) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вищенаведені обставини про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , підтверджується відеозаписом із відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських.

Таким чином вважаю, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , працівниками поліції був зупинений законно, за наявності для цього підстав.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Як вбачається із відеозапису із нагрудних камер поліцейських, в ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції та протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 201028 від 19 червня 2021 року.

Крім цього, як вбачається із долучених до матеріалів справи відеозапису та рапорту поліцейського, водій ОСОБА_1 при складанні протоколу щодо нього, перебуваючи в службовому автомобілі поліцейських, повідомив останнім, що в цей день вживав алкогольні напої.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 201028 від 19 червня 2021 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений інспектором поліції із суттєвими недоліками, суддею апеляційного суду до уваги не беруться.

Так, суддя місцевого суду вірно зіслався на постанови ВС КАС від 24.12.2019 за №459/1801/17 та від 28.11.2018 у справі №537/1214/17, в яких йдеться про те, що зазначення інспектором поліції в оскаржуваній постанові неправильних даних, не спростовує порушення позивачем вимог ПДР України та є опискою.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також доведена відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Що стосується посилання апелянта на те, що фрагмент відеозапису з автомобіля працівників поліції не містить аудіосупроводу (звуку), на якому ОСОБА_1 неодноразово заявляв проте, що хоче пройти освідування в медичному закладі, на переконання судді апеляційного суду є надуманим і таким, що не відповідає дійсності, направлене на уникнення від відповідальності.

Твердження апелянта про те, що, місцевий суд безпідставно відхилив його клопотання щодо відкладення розгляду справи у зв`язку із засіданням слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва, - є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суддя місцевого суду відхилив дане клопотання не тільки з підстав відсутності підпису захисника, як про це зазначив апелянт, але й через те, що клопотання не містило доказів поважності його неявки, а дата судового розгляду була заздалегідь погоджена із захисником.

Окрім цього, ОСОБА_1 як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, та його захисник адвокат Вітів В. А. скористались своїм правом на апеляційне оскарження, де їм надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП, щодо дослідження обставин справи для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її в точній відповідності із законом.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Всі інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 - адвоката Вітіва В. А. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано.

Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 23, 33 КУпАП та адміністративне стягнення застосовано в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2021 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Вітіва В. А. - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Вітіва В. А. залишити без задоволення, а постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2021 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцяти тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя