Справа № 942/1379/20
Провадження № 33/810/257/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Рябчун Олена Вікторівна, розглянувши у присутності захисника Брошка І.В. апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , подану на постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 24 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, не працює, не працює, мешкає у АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

встановила:

Постановою судді Новопсковського районного суду Луганської області ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КпАП України, та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом на строк 01 рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 420,4 грн.

Відповідно до змісту постанови 23 жовтня 2020 року, о 19 годині 27 хвилин ОСОБА_1 , у порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДД), керував автомобілем ВАЗ 2102 НОМЕР_1 по вул.Джерельній смт.Новопскова Луганської області, із явними ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

На зазначену постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу ( скеровану до суду першої інстанції у електронній фотокопії), із проханням про скасування судового рішення та закриття провадження у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що працівниками поліції порушені вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, затвердженої Наказом МВСУ від 09.11.2015 року № 1452/735, оскільки, у разі відмови водія транспортного засобу від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими, такий огляд проводиться у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, відповідно до ст.266 КпАП України.

Він, не відмовляючись, запитував у поліцейських, чому вони це пропонують, адже, за кермом автівки був не він, а свідок ОСОБА_2 .

Вважає, що поліцейські незаконно провадили зйомку їх спілкування на мобільний пристрій і наданий суду відеозапис не містить підтверджень того, що за кермом автомобіля був саме він, оскільки знаходився у будинку, а вийшов, почувши конфлікт, повернувшись до будинку разом із ОСОБА_3 .

Апелянт надає критичну оцінку поясненням допитаного у суді свідка ОСОБА_4 стосовно дійсності процедури відмови ОСОБА_1 пройти запропоновану поліцейськими процедуру медичного огляду, і зазначає, що викладені у судовій постанові пояснення іншого свідка - ОСОБА_5 взагалі не відповідають даним журналу судового засідання та змісту дійсно наданих цим свідком пояснень, який зазначав, що не був присутнім під час спілкування ОСОБА_1 із поліцейськими і був запрошеним на місце події, коли ОСОБА_1 вже пішов.

Відповідно, додані до матеріалів справи письмові пояснення свідка ОСОБА_5 не відповідають дійсності і не можуть розцінюватись як доказ.

У судовому засіданні апеляційного суду:

захисник Брошко І.В. підтримав у повному обсязі подану ОСОБА_6 апеляційну скаргу і просив постанову суду скасувати із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги захисника, але, у судове засідання апеляційного суду не з`явився.

Перевіривши витребувані із Новопсковського районного суду Луганської області матеріали провадження про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України, вислухавши захисника, дослідивши додані до матеріалів відео матеріали та журнали судових засідань, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищезазначені вимоги закону не виконані судом у повному обсязі.

Так, із змісту досліджених судом матеріалів справи встановлено, що винність ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджена сукупністю доказів: даними протоколу про адміністративне правопорушення БР №032613 від 23.10.2020 року, долученим до матеріалів провадження відеозаписом, поясненнями у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до п.6 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, на яку послався суд у постанові, огляд на стан сп`яніння у водія на місці зупинки транспортних засобів дійсно проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Однак, під час допиту свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні 16 листопада 2020 року ( а.п.27-29) та при перевірці даних технічного носія з аудіо записом зазначеного судового засідання апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 не був безпосереднім спостерігачем спілкування поліцейських та ОСОБА_1 , оскільки прибув на місце подій, коли ОСОБА_1 вже там не було.

Відповідно, пояснення, складене поліцейським ( а.п. 5), він підписав, не читаючи його зміст і про події, що відбулись, дізнався зі слів також працівників поліції.

Крім того, свідок підтвердив, що із ОСОБА_1 у нього існують давні неприязні стосунки, отже, у неупередженості такої особи є сумніви.

Таким чином, процедура проходження огляду водія, передбачена Інструкцією…, порушена і, відповідно, докази, на які послався суд у обґрунтування висновку про доведеність провини ОСОБА_1 , не можна визнати допустимими.

Крім того, всупереч вимогам п.7 розділу 1, п.8 розділу 2 зазначеної Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення не додані перелічені у додатку 1 документи.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності дій працівників поліції щодо фіксації своїх дій за допомогою мобільного пристрою не відповідають вимогам ст.251 КпАП України, оскільки, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, ці дані можуть встановлюватись поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, при відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

На підставі наведеного та керуючись ч. 1 ст. 130, п.1 ч.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, суддя

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 24 листопада

2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України скасувати із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

Постанова є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун