Справа № 352/342/21
Провадження № 3/352/348/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі судді Струтинського Р. Р., розглянувши матеріали, які надійшли з Івано-Франківського районного управлінн поліції відділення №1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , за ч.1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18№ 500709 від 12 лютого 2021 р., вбачається, що ОСОБА_1 12.02.2021 року о 18 год. 55 хв. в м. Тисмениця Івано-франківської області по вул. К. Левицького керував транспортним засобом марки ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисник адвокат Павлюк О. В просили дану справу відносно ОСОБА_1 закрити, так як у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав, пояснивши, що в зазначені вище час і місці, вищевказаним транспортним засобом не керував, а разом із своїм товаришем ОСОБА_2 сидів у салоні автомобіля, оскільки в останньому розрядився акумулятор і рухатись дальше не було можливості. Саме під час стоянки його автомобіля, до них під`їхав автомобіль патрульної поліції, інспектор звинуватив ОСОБА_1 у русі в темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар та без посвідчення водія на право керування транспортним засобом, про що відразу була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. Патрульним, на місці події доводив, що стояв на узбіччі дороги ще з 17.00 17.30 год., нікуди не їхав, ПДР не порушував, що останні до уваги не брали та звинуватили його ще й в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, надали для дихання газоаналізатор, про застосування якого ніде не зазначено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №500709 безпосередньо на місці події не складався, запис в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення: «випив стакан пива після чого керував транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовляюся» зроблений не ним, а особою, яка складала даний протокол. Свідком описаної події був лише ОСОБА_2 , який перебував в салоні його автомобіля, - висловлював інспекторам усні зауваження проте, письмових пояснень не надавав, оскільки такі не вимагались. Свідки, письмові пояснення яких долучені до протоколу, не були присутні під час зупинки або керування ним транспортним засобом, тому що останній не здійснював такого керування транспортним засобом та відповідно не зупинявся працівниками поліції. Також, матеріали не містять доказів того, що ОСОБА_1 був 12.02.2021р. о 18.55 год. в якості водія, а тому поліцейські не мали законних підстав вимагати від нього проходження огляду на стан сп`яніння.

Свідок ОСОБА_2 надав суду пояснення, що він є товаришем ОСОБА_1 , і 12.02.2021 р. вони вдвох їхали з м. Тисмениця додому в село Підпечери і на вул. К. Левицького в м. Тисмениця були змушені зупинитися на узбіччі дороги, оскільки в автомобілі, яким вони їхали розрядився акумулятор. На час зупинки було близько 17.00-17.30 год. Близько 18.30 год. до них під`їхали патрульні, попросили ОСОБА_1 надати документи, що він і зробив. Останні, без жодних на те підстав, склали протокол БАБ № 090211 від 12.02.2021 року про керування в темну пору доби без ввімкнених світлофар та без водійського посвідчення. Після чого, без присутності будь-яких інших свідків надали ОСОБА_1 для дихання газоаналізатор. ОСОБА_1 дихнув три рази, але результат інспектори не показали, наполягали на проходженні огляду в медустанові. На що ОСОБА_1 відмовився, пояснивши, що не керував транспортним засобом, а сидів у салоні припаркованого автомобіля ще задовго до того як під`їхали патрульні. Після привезення знайомими нового акумулятора машину мав вести ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 зробив кілька ковтків пива.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, переглянувши відеозапис приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні порушення вимог п. 2.5 ПДР України та відсутній сам факт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, тощо.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, єфакт керування транспортним засобом особою, перебуваючи при цьому у стані сп`яніння або відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Судом досліджено відеозапис, наданий Івано-Франківським районним управління поліції відділенням №1 в якості доказу до протоколу про адміністративне правопорушення, без зазначення дати та часу його проведення, тривалістю 00 хв. 19 сек., по якому неможливо встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Тому, такий доказ не може вважатися допустимим та належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Матеріали справи містять пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно яких в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Однак докази того, що вказані свідки були свідками даної події та свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутні.

В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу відсутній як сам підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності, так і відмітка про відмову вказаної особи від підпису. Крім того, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 12.02.2021 р. скероване в неіснуючу установу, а саме в Івано-Франківський ОНД, що свідчить про формальність таких документів та невідповідність їх змісту фактичним обставинам.

Протокол серії ДПР18 №500709 від 12.02.2021 р. про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 поліцейськими не було враховано та не здійснено належну перевірку пояснень останнього, не встановлено та не допитано другу особу, яка на той момент, також перебувала в салоні вказаного автомобіля.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керуванням транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів - водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні статті 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом.

Суд критично відноситься до факту надання до суду неповних доказів, тобто лише фрагменту відеозапису, який не підтверджує усіх обставин складання протоколу на відповідну особу та саме факт порушення останнім правил дорожнього руху .

На підставі викладеного, в судовому засіданні встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в контексті п.1.10 ПДР та п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 зі змінами не керував транспортним засобом, а поліцейський під`їхав до ОСОБА_1 , коли він знаходився в автомобілі та не виконував функції водія, оскільки транспортний засіб знаходився у нерухомому стані через розрядження акумулятора, що встановлено із пояснення свідка події ОСОБА_2 , а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, суд критично оцінює вимогу працівника поліції до ОСОБА_1 , щодо необхідності проходження огляду на встановлення стану сп`яніння, оскільки факт керування останнім транспортним засобом, встановлено не було.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

В даному випадку посадовою особою, яка складала протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не надано суду переконливих, належних та допустимих доказів винуватості особи в розумінні ст.251 КУпАП та не доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП- провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі відносно останнього підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 247 ч.1 п.1, 283-285, 287 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Суддя Р. Р. Струтинський