ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
12 січня 2021 рокуСправа №: 695/3002/20
Номер провадження 3/695/153/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середа Л.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за вчинення правопорушення передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 348259 від 14.10.2020 року ОСОБА_1 14.10.2020 року о 23 год. 36 хв. в м. Золотоноша по вул.. Черкаська 6А, в приміщенні кафе-бару «Берлога» перебував без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме захисної маски, чим порушив п.п. 1 п. 10 постанови КМУ від 22.07.2020 року за №641.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ст.. 44-3 КУпАП.

Для розгляду матеріалів справи ОСОБА_1 не з`явився, однак від його захисника, адвоката Сизька Д.Б. надійшло клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення або повернення адміністративного протоколу для належного оформлення. Вказане клопотання мотивоване тим, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП, а саме у вказаному протоколі відсутня частина статті, порушення якої інкримінується ОСОБА_1 , окрім того відсутні належні докази вини ОСОБА_1 , що свідчить про не доведення в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення.

Дослідивши матеріали справи суддя приходить до наступного висновку.

Так, положеннями ст. 44-3 КУпАП (на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення) передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року встановлено карантин та запроваджено посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно пп. 1 п. 10 вказаної постанови Кабінету Міністрів України на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Разом з тим, Законом України № 1000-ІХ від 06 листопада 2020 року статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою такого змісту: «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Так, санкцією ч. 2 ст. 44-3 КУпАП передбачено накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Натомість, ч. 1 ст.44-3 КУпАП передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України № 1000-ІХ набрав чинності 21 листопада 2020 року, тобто до моменту розгляду даної справи по суті та винесення по ній рішення.

Відповідно до ст. 94 Конституції України Закони стають обов`язковими та набувають законної сили негайно після офіційного прийняття й опублікування тексту закону, якщо інше не передбачено самим законом. При цьому, набуття законом чинності означає, що із цього моменту ним повинні керуватися, виконувати його й дотримуватися всі юридичні та фізичні особи. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Тому, втрата законом чинності означає, що із цього моменту він не може застосовуватися.

Конституція України, закріпивши ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (ст.15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.7). Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інших нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. До того ж актом, який пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення є акт, що виключає з санкції більш суворі стягнення або додаткові стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Отже, набрання чинності Законом України № 1000-ІХ пом`якшує відповідальність за дії визначені ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а тому вказана частина статті має зворотну дію в часі.

Разом із тим суддя здійснює розгляд матеріалів виключно у межах пред`явленого особі обвинувачення, яке зазначається у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, та на підставі доданих до протоколу доказів, встановлює наявність або відсутність в діях або бездіяльності особи зазначеного у протоколі складу адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

При цьому суддя позбавлений можливості самостійно змінювати підстави обвинувачення, тобто самостійно змінювати в тому числі частини статті, за якою кваліфіковані дії особи, адже діючи таким чином суддя перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що зазначено в рішеннях ЄСПЛ по справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin V. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

Таким чином відсутність у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення конкретної частини статті 44-3 КУпАП, за якою кваліфіковані дії особи, позбавляє суддю об`єктивної можливості встановити наявність або відсутність в діях останнього конкретного адміністративного правопорушення та притягнути особу до адміністративної відповідальності, у разі встановлення її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. (з наступними змінами та доповненнями), визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог КУпАП, відповідному органу для належного оформлення.

За вказаних обставин справа підлягає поверненню відповідному органу для належного оформлення.

Також суддя враховує, що станом на час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було 16 років, тобто останній під час складення протоколу про адміністративне правопорушення був неповнолітнім.

Статтею 221 КУпАП визначено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років.

Таким чином, після визначення частини статті за якою кваліфікуються дії ОСОБА_1 , матеріали справи слід повернути до Золотоніського міськрайоного суду Черкаської області для розгляду по суті.

Керуючись ст. 8, 44-3, 222 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП повернути до Золотоніського районного відділу поліції ГУ НП в Черкаській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Середа Л.В.