Справа № 559/989/21
Провадження № 3/559/460/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року м.Дубно Рівненська область

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В. за участі адвоката Семейка В.В., захисника Глодовського Василя Володимировича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно адміністративні матеріали, які надійшли від Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адлміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, роз`яснивши ст. 268 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення від 07.05.2021 серії ДПР18 №439650, 06.05.2021 о 23 год. 20 хв. в с.Мильча по вул.Танкістів, громадянин ОСОБА_1 керував т/з «Mitsubishi Lancer», н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вини у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, заперечив керування транспортним засобом, та. пояснив, що 06.05.2021 він перебував біля подвір`я свого будинку, під`їхали працівники поліції, почали до нього ставити незрозумілі вимоги, пропонували йому пройти огляд, оскільки транспортним засобом не керував, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проходити відмовився.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Семейко В.В. просив провадження у справі закрити, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях його підзахисного, оскільки транспортним засобом він не керував, даний факт встановлено рішенням суду від 29.07.2021 №572/1398/21. Просив врахувати суду, що відеозапис, який долучений до матеріалів справи, не може вважатися допустимим доказом, оскільки не містить інформації про керування транспортним засобом ОСОБА_1 ..

Вислухавши всіх учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні було встановлено наступне. Протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 серії ДПР18 №439650, за фактом керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовою від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, було складено 07.05.2021 (а.с.2).

Суд не може погодитися з висновками працівника поліції про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт керування ним транспортним засобом не підтвердженим жодним наявним матеріалах справи доказом, в тому числі і відеозаписом (а.с.9), а навпаки спростований показами, даними в судовому засіданні ОСОБА_1 та рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29.07.2021 справа №572/1398/21 (а.с.114-115).

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що такі не відповідають вимогам, передбаченим ст. 251 КУпАП, що в своїй сукупності ставить під сумнів достовірність відомостей внесених до протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак не можуть вважатися допустимими та належними доказами. Таким чином, суд не може погодитися з висновками працівника поліції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, оскільки факт керування не підтвердженим жодним наявним матеріалах справи доказом.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності є керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_2 не заперечував, що вживав алкогольні напої та перебував в стані алкогольного сп`яніння, проте заперечує сам факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, факт керування не підтверджено жодним доказом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАп.

Керуючись ч.1 ст. 130, ст.ст. 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя Р.В.Ралець