Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/5522/21
ПОСТАНОВА

05.11.2021 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Кузнецов Дмитро Володимирович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2021 року до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ № 141650 від 29 липня 2021 року ОСОБА_1 29 липня 2021 року о 08 годині 17 хвилин в Кальміуському районі міста Маріуполя по вулиці Річкова, б.1 керував транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO Lanos, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків в установленому законом порядку, чим порушив вимоги правил п.2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 свою провину не визнав, разом із адвокатом Пітецьким В.В. надав до суду письмові пояснення, в яких категорично заперечував факт керування транспортним засобом у вказаний в протоколі період часу. Вказував про відсутність у нього навіть ключів від замку запалювання, про що неодноразово вказував працівникам поліції. ОСОБА_1 сидів в автомобілі та до нього підійшли працівники поліції, які попросили прибрати автомобіль ближче до узбіччя. Оскільки ОСОБА_1 не мав ключів від автомобіля, він своїм ходом відкотив автомобіль близько 3-4 метрів в напрямку узбіччя. Після цього працівники поліції склали протокол та постанову за ст.122 КУпАП, а також вимагали пройти медичне обстеження в закладі охорони здоров`я, від якого водій не відмовлявся. Пройшовши тест на місці, результат показав 0,00% проміле. Також наголошував на тому, що він повідомляв працівникам поліції, що не має ключів від замку запалювання автомобіля та не керував ним, але працівники поліції спеціально попросили його штовхнути автомобіль на 3-4 метри на узбіччя, про що надали відеозапис.

За таких підстав просив закрити провадження у справі внаслідок відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_2 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин працівником поліції надано відеозапис з реєстратора службового автомобіля та з нагрудних камер працівників поліції.

На долученому відеозаписі видно як перед службовим автомобілем працівників поліції стоїть автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos, номерний знак НОМЕР_1 , та поруч із автомобілем на вулиці знаходиться ОСОБА_1 , який відкриває двері та стоячи штовхає автомобіль на кілька метрів вперед, після чого, сидячи на місце водія, зупиняє автомобіль за допомогою гальмів та виходить з автомобілю. В подальшому в ході спілкування з працівниками поліції він неодноразово вказує працівникам поліції, що не керував автомобілем, а спав у ньому, чекаючи коли дружина привезе дублікат ключів, які вони загубили. Повідомляв, що не мав при собі ключів від замку запалювання та виконував лише вказівку працівників поліції про усунення автомобіля з місця вимушеної стоянки шляхом фізичного штовхання. Вказані доводи ОСОБА_1 щодо не керування транспортним засобом підтверджуються долученим до справи відеозаписом та не спростовані іншими доказами, які у справі відсутні.

Чинне законодавство та Правила дорожнього руху не містять прямої норми, яка б визначала поняття «керування транспортним засобом». Разом із тим, суд враховує роз`яснення, які надані в Постанові Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зокрема в пункті 27 зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Буксируванням, згідно з пунктом 1.10. Правил дорожнього руху, визнається переміщення одним транспортним засобом іншого транспортного засобу, яке не належить до експлуатації автопоїздів (транспортних составів) на жорсткому чи гнучкому зчепленні або способом часткового навантаження на платформу чи на спеціальне опорне пристосування.

Таким чином, визначальним для надання особі статусу водія транспортного засобу, який керував ним, є встановлення факту виконання особою функцій водія за допомогою ключа запалювання та керма або іншого пристрою, якій би дозволив привести транспортний засіб в рух шляхом енергії двигуна або за допомогою буксирування та змінити його напрямок руху та швидкості. Проте в даній справі таких дій з боку ОСОБА_1 не встановлено та не виявлено фактів безпосереднього керування ОСОБА_1 транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO Lanos, номерний знак НОМЕР_1 , а лише зафіксовано факт незначного (на кілька метрів) штовхання ним автомобіля без ключів від замка запалювання, що не може вважатися поняттям керування водієм. При тому, що матеріали справи не спростовують версію захисту та доводів ОСОБА_1 , про які він заявляв ще на боді-камеру працівників поліції, про те, що таке штовхання автомобілю відбулося за прямою вказівкою працівника поліції.

За таких підстав, доказів, які б могли об`єктивно та достеменно свідчити про те, що ОСОБА_1 29.07.2021 року, маючи ознаки наркотичного сп`яніння, керував транспортним засобом, суду не надані.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та наявний відеозапис штовхання автомобіля ОСОБА_1 не можуть бути покладені в основу судового рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази безпосереднього керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП через відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя: Д. В. Кузнецов