Справа № 352/2350/20
Провадження № 33/4808/300/21
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Любчика Сергія Романовича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та його захисника Калинюка Романа Степановича, розглянувши апеляційну скаргу захисника Любчика С.Р. на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду як незаконну та необґрунтовану скасувати, закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Апелянт вважає, що жодних об`єктивних доказів на підтвердження пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення матеріали провадження не містять, в той час як виключно протоколами про адміністративне правопорушення не можливо доводити винуватість особи, оскільки їх складено із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що у протоколі за обвинувачення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП не зазначено місце вчинення правопорушення, а вказано тільки автодорогу, без вказівки на населений пункт чи конкретну ділянку дороги. Наголошує на тому, що після направлення протоколів для опрацювання до відділку поліції, вимоги суду не виконано. Стверджує, що працівниками поліції було фактично змінено фабулу обвинувачення, проте без ознайомлення ОСОБА_1 з новим її змістом, в той час як закон не дозволяє позапроцесуальну зміну змісту пред`явленого обвинувачення. Апелянт наголошує й на невідповідності схемі наслідків ДТП вимогам закону, яка складена неякісно, без необхідних позначок, а тому вважає її неналежним доказом. Стверджує про відсутність причинного зв`язку між діяннями ОСОБА_1 та наслідками ДТП.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_1 07.11.2020 р. о 16-00 год. на а/д Н-10 Стрий-Чернівці 312 км+100 м поблизу с. Рибне Тисменицького району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки «КІА Sportage» н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п. 10.1 ПДР України при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом мотоциклом марки «HONDA» н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження; після вчинення ДТП ОСОБА_1 у порушення вимог п. 2.10. ПДР України здійснив з`їзд транспортного засобу на узбіччя, чим вчинив правопорушення, передбачені ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду з`явились: потерпілий ОСОБА_2 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 269 КУпАП, захисники Любчик С.Р. та Калинюк Р.С., яким роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. Клопотань не заявлено.

В судове засідання не з`явилась особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якого належним чином сповіщено про час судового засідання, а саме шляхом передачі телефонограми (а.п. 85).

Захисник Любчик С.Р., що діє в інтересах ОСОБА_1 пояснив, що останньому відомо про час судового розгляду, просив справу розглядати у його відсутність.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, вважаю за можливе провести судовий розгляд у відсутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що не суперечить вимогам ст. 268 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник Любчик С.Р. підтримав доводи апеляційної скарги, вважав, що рішення суду належить скасувати, провадження закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення;

- потерпілий ОСОБА_2 та його захисник Калинюк Р.С. не підтримали доводи апеляційної скарги, просили постанову суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову місцевого суду змінити, з наступних підстав.

Порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Враховуючи схему наслідків ДТП, локалізацію механічних пошкоджень на транспортних засобах, пояснення учасників пригоди, дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції був допитаний учасник ДТП водії ОСОБА_2 , який в суді апеляційної інстанції надав аналогічні пояснення про те, що він керував мотоциклом, де попереду нього рухався у попутному напрямку автомобіль марки «Мерседес Спрінтер», який включив правий покажчик повороту і почав зменшувати швидкість. ОСОБА_2 продовжував рух, також зменшив швидкість. Однак, як тільки автомобіль марки «Мерседес Спрінтер» повернув праворуч, з-за нього різко виїхав транспортний засіб марки «КІА Sportage», перегородив перпендикулярно шлях його мотоциклу, в результаті відбулось зіткнення.

Окрім цього, судом першої інстанції були дослідженні письмові докази, зокрема протокол серії ДПР18 № 500890 від 07.11.2020 р., схему наслідків ДТП від 07.11.2020 року, пояснення осіб.

Отже, під час прийняття рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у пред`явленні йому обвинувачення за ст. 124 КУпАП, судом першої інстанції було належним чином враховано як наслідки ДТП, локалізацію механічних пошкоджень на транспортних засобах, та й пояснення учасників пригоди, наданих ними одразу після події.

Пунктом 10.1 ПДР України наголошено на тому, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Аналізуючи вказані докази, суд першої інстанції, виходячи із приписів п.1.3 ПДР України в частині того, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, дійшов правильного висновку про те, що у ситуації, що склалась, ОСОБА_1 при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом мотоциклом марки «HONDA» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобтопорушив п. 10.1 ПДР України.

Такий висновок судді відповідає наявним в матеріалах провадження доказам, та повністю узгоджується з поясненнями водія ОСОБА_2 , наданими ним як безпосередньо після зіткнення транспортних засобів та підтверджені останнім під час судового засідання в суді першої та апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Отже, сукупність вищевказаних доказів, характер та ступінь механічних пошкоджень транспортних засобів в результаті дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди, свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, доходжу висновку, що суддя суду першої інстанції повно та всебічно дослідив докази по справі, дав їм належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Вважаю, що доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Оскільки умовою настання відповідальності за ст. 124 КУпАП є порушення правил дорожнього руху, що призвели до пошкодження транспортних засобів, в діях ОСОБА_1 є склад вказаного адміністративного правопорушення.

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції після доопрацювання було фактично змінено фабулу обвинувачення без ознайомлення ОСОБА_1 з новим її змістом, не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_1 у пред`явленні йому обвинувачення, оскільки працівниками поліції не було змінено суть адміністративного правопорушення.

Європейського суду з прав людини, у своїх рішення серед іншого, зазначав, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

В той час у протоколі та доданих до нього матеріалах зазначено суть правопорушення, вказано, які саме дії ОСОБА_1 призвели до наслідків ДТП, що у сукупності з іншими наявними у справі доказами, свідчить про причинено наслідковий зв`язок.

Вказаних в протоколах та доданих матеріалах даних достатньо для правильного встановлення місця ДТП, буд-які сумніви з цього приводу відсутні.

Сторони під час апеляційного перегляду не заперечували, що суд правильно встановив місце вчинення ДТП.

Доводи апелянта про невідповідність схеми наслідків ДТП вимогам закону за відсутності відображення в ній повної інформації та необхідних позначок, й неналежність її як доказу, не знайшли свого підтвердження, оскільки схема містить підписи двох учасників ДТП, що свідчить про їх погодження зі змістом.

На схемі ДТП чітко зазначене місце зіткнення, яке знаходиться саме на смузі руху транспортного засобу (мотоцикла) під керуванням ОСОБА_2 .

В той же час, аналізуючи надані докази, вважаю висновки суду першої інстанції в частині винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП невмотивованими.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Цією ж нормою закону передбачено, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності її дія або бездіяльність повинна бути протиправною, тобто порушувати встановлений законом порядок.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п. 2.10 ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний виконати ряд дій, перелічених у підпунктах вказаного пункту, зокрема, й в частині негайного зупинення транспортного засобу без його переміщення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №500890 від 07.11.2020 року працівниками поліції ОСОБА_1 пред`явлене обвинувачення наступного змісту: «07.11.2020 року о 16-00 год. на автодорозі Н-10 Стрий-Чернівці поблизу с. Рибне 312 км+100 м, керуючи транспортним засобом марки «КІА Sportage» н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 був причетний до ДТП із мотоциклом марки «HONDA» н.з. НОМЕР_2 , здійснив з`їзд із місця ДТП на узбіччя» за ст. 122-4 КУпАП (а.п. 2).

В той же час, згідно Правил дорожнього руху України, під поняттям залишення місця дорожньо-транспортної пригоди розуміються дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу, що і складає об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

При цьому, під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_2 та захисник Любчик С.Р. наголошували на тому, що після скоєння ДТП обидва водія перемістили свої транспортні засоби з метою надання можливості безпечного руху іншим транспортним засобам, та забезпечення своєї небезпечності, з урахуванням того, що подія відбулась за 50 метрів від небезпечного повороту, а не з метою приховання факту такої пригоди.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП характеризується наявністю вини у формі умислу.

За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 , будучи причетним до ДТП, умисно залишив місце події.

Виходячи із диспозиції ст. 122-4 КУпАП, для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності, причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки, склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, то відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Таким чином, обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження.

Крім того, обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення є неконкретним, що не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства, який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року.

Так, з об`єктивної сторони адміністративні правопорушення, передбачені ст.122-4 КУпАП виражаються в порушенні водіями транспортних засобів правил дорожнього руху, а саме в залишенні водіями місця дорожньо-транспортної пригоди.

В той час як в протоколі зміст обвинувачення викладено як «з`їзд із місця ДТП на узбіччя», що не узгоджується з диспозицією ст. 122-4 КУпАП.

Крім того, п. 2.10 ПДР України містить декілька підпунктів, в той час як зміст пред`явленого обвинувачення, викладений у протоколі про адміністративне правопорушення не містить жодного посилання на те, який саму підпункт пункту 2.10 ПДР України ставиться у винуватість ОСОБА_1 , що в свою чергу також свідчить про неконкретність обвинувачення.

Згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до приписів ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

При цьому, стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Отже, той факт, що ОСОБА_1 було переміщено свій транспортний засіб саме з метою усунення небезпеки, яка загрожувала руху інших транспортних засобів, й вказану небезпеку неможливо було усунути іншими чином, не пов`язаними із переміщенням ОСОБА_1 свого транспортного засобу після зіткнення, свідчить про крайню необхідність.

За встановлених обставин, в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбачені ст. 122-4 КУпАП.

Оскільки під час апеляційного перегляду справи не встановлено дії ОСОБА_1 , які б свідчили про вчинення ним правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 122-4 КУпАП, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

За викладених обставин вважаю не доведеним обвинувачення ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП достатніми та беззаперечними доказами, а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Любчика Сергія Романовича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2021 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, змінити.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2021 року в частині визнання ОСОБА_1 винуватим за ст. 122-4 КУпАП із закриттям провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, скасувати, провадження по справі в цій частині обвинувачення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАПу зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2021 року в частині визнання ОСОБА_1 винуватим за ст. 124 КУпАП із закриттям провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло