ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/30/21 Справа № 205/7750/20 Суддя у 1-й інстанції - Таус М. М. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Добринь Ярослава Олексійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, водій ОСОБА_1 , 24.09.2020 в 23.50 год. керував по вул. Т.Гладченко, 34А в м. Дніпро автомобілем Mitsubishi д/н НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме, зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження у встановленому порядку медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник Добринь Я.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі закрити.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує тим, що постанова є незаконною, та не відображає фактичні обставини справи. Так, захисник вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження такого огляду, проте його було введено в оману співробітниками поліції щодо наявності у нього можливості проходження огляду самостійно вранці. До того ж, у працівників поліції не було підстав для направлення ОСОБА_1 в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки у нього були відсутні ознаки такого сп`яніння, він перебував в тверезому стані та його поведінка повністю відповідає обставновці. При цьому, в порушення вимог закону, в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння. Також, захисник зауважує, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки чинна редакція ст. 130 КУпАП не передбачає відповідальність водіїв наземних транспортних засобів за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, і не передбачає такий вид адміністративного стягнення як штраф у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що зазначених вимог закону суд дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 129225 від 25.09.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 , 24.09.2020 в 23.50 год. керував по вул. Т.Гладченко, 34А в м. Дніпро автомобілем Mitsubishi д/н НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме, зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності 2 свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких 25.09.2020, о 00.15 год. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння; відеозаписами нагрудних камер поліцейських, записаних при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення від 24.09.2020 щодо ОСОБА_1 з яких видно, що під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу відмовився від проходження медичного огляду на стан сп"яніння.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виразилось у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, та доведеності вини у його вчиненні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само й за відмову від проходження медичного огляду.

Твердження сторони захисту про те, що від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, а наполягав на тому, що він пройде такий огляд самостійно вранці наступного дня, на переконання апеляційного суду є неспроможними, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про проходження ним такого огляду.

При цьому, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що не пройшов огляд наступного дня, оскільки вважав це недоцільним.

Жодних інших доводів щодо поважності причин, з яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння під час апеляційного розгляду наведені ним не були.

Разом з цим, доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, через відсутність у нього ознак такого сп`яніння, повністю спростовуються дослідженими доказами, зокрема відеозаписами нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано, що працівниками поліції ОСОБА_1 були надані повні та детальні роз`яснення щодо підстав з яких у них виникли підозри про перебування його у стані наркотичного сп`яніння, порядку проходження медичного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, наслідків його відмови від проходження медичного огляду у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також, протоколом про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_1 підписав та жодних зауважень до нього не мав.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння є необгрунтованими, оскільки як Інструкція, так і Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 року № 1103, не містять положень про обов`язок працівників поліції вручати таке направлення на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у разі відмови водія від його проходження, в порядку, передбаченому ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 8 Інструкції.

Разом з цим, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що поліцейські не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовують його винуватості, та не дають підстав для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що частина 1 статті 130 КУпАП, не містить на цей час відповідальності за керування траспортним засобом в стані сп`яніння, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, 01.07.2020 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень від 22.11.2018 № 2617-VIII, яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.

Зокрема, у зв`язку з набранням чинності цього Закону відповідальність за керування транспортними засобами в тому числі в стані алкогольного сп`яніння була закріплена у статті 286-1 КК України, а стаття 130 КУпАП змінена. Однак, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року, виключено положення, які змінювали ст. 130 КУпАП та включали до КК України ст. 286-1.

Закон України № 720-IX від 17 червня 2020 року 03 липня 2020 року набрав законної сили.

Отже, з 03 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 22 листопада 2018 № 2617-VIII, тобто в редакції до 01 липня 2020 року.

З огляду на викладене у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з цим, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням його особи, інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Отже, апеляційну скаргу захисника Добринь Я.О., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Добринь Ярослава Олексійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко