Справа № 211/7252/20
Провадження № 3/211/307/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 січня 2021 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Середня Н.Г., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка працює приймальником сировини ФОП ОСОБА_2 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за частиною 1 статті 44-3 КУпАП,-

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 118225 від 28.11.2020, 28 листопада 2020 року приблизно об 11-35 годині ОСОБА_1 будучи приймальником сировини ФОП ОСОБА_3 , знаходячись на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_2 , допустила приймання відвідувачів з торгівельного та побутового обслуговування населення, а саме приймання вторинної сировини, чим порушила вимоги п.п. 4 п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» зі змінами від 11.11.2020 № 1100.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, до суду надійшли письмові пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Стригунової Г.І., в обґрунтування яких зазначено, що ОСОБА_1 жодних правил не порушувала. 28 листопада 2020 року вона дійсно як працівник ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується трудовим договором, здійснювала прийом відходів. Диспозицією підпункту 4 пункту 15 постанови КМУ від 11.11.2020 № 1100 передбачена заборона проведення діяльності у сфері торгівлі та побутового обслуговування населення. Натомість ОСОБА_1 здійснювала трудову діяльність як приймальник сировини (вторинної), і така діяльність не відноситься до торгівельної діяльності і не відноситься до побутового обслуговування населення, а відтак заборони на таку діяльність не передбачена зазначеною постановою. Зазначене підтверджується також ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля терміни та визначення». Крім того, постановою КМУ від 08.04.2020 № 262 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211» внесено зміни до підпункту 8 пункту 2, в яких передбачено, що заборона на ведення діяльності під час карантину не поширюється на роботу суб`єктів господарювання, зокрема, у роботі із збирання і заготівлі відходів. Також звертає увагу на інформацію Українського виробничо-екологічного об`єднання по заготівлі та використанню вторинних матеріальних ресурсів «Укрвторма» , викладену в листі від 13.11.2020. Тому просить закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 245 КупАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до статті 280 КУпАП, під час розгляду справи суд має вирішити: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона відповідальності. Зазначенні питання під час розгляду справи суд має вирішувати з аналізу наявних по справі доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП. Тобто усі кваліфікуючі ознаки правопорушення, як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони мають доводитися певними доказами та мати своє відображення у певних документах, які складаються на місці вчинення правопорушення із дотриманням вимог відповідних інструкції.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами відповідно статті 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх

Так, частиною 1 статті 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до підпункту 4 пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 « Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами згідно постанови від 11.11.2020 № 1100), додатково до обмежень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 р. до 30 листопада 2020 р. забороняється: 1) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос; 2) приймання відвідувачів у торговельно-розважальних центрах; 3) приймання відвідувачів в інших закладах розважальної діяльності; 4) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування на торговельних площах, не менше 60 відсотків яких призначено для торгівлі продуктами харчування, пальним, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами; провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, діяльності операторів поштового зв`язку, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів (без зон харчування), діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів; торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень; 5) діяльність закладів культури і проведення культурних масових заходів, крім роботи суб`єктів господарювання, пов`язаної з виробництвом аудіовізуальних творів, зокрема здійснення кіно- та відеозйомки, за умови обмеження доступу до місця зйомки (знімального майданчика) сторонніх осіб та використання персоналом (крім акторів під час знімального процесу), залученим до виробництва аудіовізуального твору, респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно. Діяльність суб`єктів господарювання, пов`язана з виробництвом аудіовізуальних творів, не є масовим заходом; 6) приймання відвідувачів спортивних залів, фітнес-центрів, басейнів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює приймальником вторинної сировини на підставі трудового договору, укладеного між нею та ФОП ОСОБА_2 , який здійснює свою діяльність в тому числі й по збиранню безпечних відходів.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 здійснювала приймання вторинної сировини від населення.

Так, торговельна діяльність провадиться суб`єктами господарювання у сфері роздрібної та оптової торгівлі, а також ресторанного господарства (пункт 3 Порядку провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. № 833).

Побутове обслуговування населення - організована діяльність суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язана з наданням побутових послуг . Побутова послуга - вид діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної із задоволенням конкретної побутової потреби індивідуального замовника (стаття 2 Правил побутового обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1994 р. N 313).

Згідно Галузевого класифікатора "Класифікація послуг і продукції у сфері побутового обслуговування" (ГК 201-01-2001), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 19.02.2002 N 51, послуги і продукція у сфері побутового обслуговування - це побутові послуги, які пов`язані з веденням домашнього господарства, виконанням різноманітних ремонтних робіт, забезпеченням санітарно-гігієнічних та інших потреб населення, а також з виготовленням за індивідуальними замовленнями особистих речей та предметів господарського призначення.

Серед переліку таких послуг у вказаному класифікаторі послуга із збирання і заготівлі відходів, як побутова, відсутня.

Натомість згідно статей 1,5 Закону України «Про відходи» 5 березня 1998 року № 187/98-ВР, збирання і заготівля відходів як вторинної сировини - діяльність, пов`язана із збиранням, купівлею, прийманням, зберіганням, обробленням (переробленням), перевезенням, реалізацією і постачанням таких відходів переробним підприємствам на утилізацію, а також надання послуг у цій сфері. Послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування;

Основними принципами державної політики у сфері поводження з відходами є пріоритетний захист навколишнього природного середовища та здоров`я людини від негативного впливу відходів, забезпечення ощадливого використання матеріально-сировинних та енергетичних ресурсів, науково обгрунтоване узгодження екологічних, економічних та соціальних інтересів суспільства щодо утворення та використання відходів з метою забезпечення його сталого розвитку.

Крім того, суд приймає до уваги також повідомлення Українського виробничо-екологічного об`єднання по заготівлі та використанню вторинних матеріальних ресурсів «Укрвторма» від 13.11.2020 № ВЕО-104, обмеження, введені постановою КМУ № 1100 від 11.11.2020, стосуються діяльності в сфері громадського харчування, розважальної діяльності, торгівельного та побутового обслуговування та не стосується діяльності зі збирання, обробки та видалення відходів.

Таким чином, приймаючи до уваги наведені обставини, суд вважає, що ОСОБА_1 не порушувала підпункт 4 пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а отже вона не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Зазначене викликає сумніви в наявності вини ОСОБА_1 , оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова ВС від 20.05.2020 № 524/5741/16-а).

Згідно статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

В силу частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП.

За таких обставин суд вважає, що справу слід закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись п.1 ст. 247 КпАП України, -

постановив:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 1 статті 44 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в десятиденний строк з дня винесення постанови.

Суддя: Н. Г. Середня