Провадження № 33/4820/65/21
Справа № 689/1762/20 Головуючий в 1-й інстанції Соловйов А. В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережний С. Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2021 року м.Хмельницький

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Бережний С.Д., з участю секретаря судового засідання Габая А.В., захисника Теліцина А.М.., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Теліцина А.М. на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року,-

в с т а н о в и в:

Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 12.08.1999 р. Ярмолинецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 08.09.2020 р. о 18:25 год. на 211 км+200 м автомобільної дороги Н-03 «Житомир-Чернівці», керував автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , і за наявності ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода) на місці зупинки працівниками поліції транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, захисник просить постанову суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою через неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин.

Вказує, що матеріали справи не містять достовірних доказів, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у тому числі й у стані алкогольного сп`яніння або з явними ознаками такого сп`яніння. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що в протоколі містяться ряд порушень, не надав належної оцінки таким порушенням, фактично перебрав на себе функції сторони обвинувачення, чим порушив принцип рівності сторін і вимог змагальності процесу. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис є неналежним доказом у справі, пояснення свідків не підтверджують факт керування ОСОБА_1 даним автомобілем. Вказує, що судом при розгляді справи порушено вимоги КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника, який підтримував подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Відповідно до положень п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 08 вересня 2020 року був складений начальником СРПП №3 Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області, того ж дня, о18 год. 25 хв. на а/д «Житомир-Чернівці» 24 км+200 м, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та не впевнившись в безпечності швидкості руху здійснив виїзд на бордюр, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП. Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень та заперечень, від пояснень відмовився (а.с.1).

За змістом п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, які були зазначені поліцейськими в складених документах.

Підстав вважати протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом апелянт не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом. В складеному протоколі вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, що не суперечить диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, згідно якої за цією нормою настає відповідальність в разі, зокрема, відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Доводи апелянта, що в провадженні відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не можуть бути враховані, зважаючи, що щодо ОСОБА_1 складався протокол за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, тобто за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а не за керування в стані алкогольного сп`яніння.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Даними запису відеофіксування вчиненого правопорушення зафіксовано, що ОСОБА_1 перебув на водійському сидінні транспортного засобу, не заперечував, що він керував даним автомобілем та не вказував, що хтось інший керував автомобілем. Інші особи під час даної події були відсутні. В подальшому поліцейські вказали на ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували ОСОБА_1 відповідно до встановленого законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився в присутності двох свідків.

Підстав для визнання відеозапису недопустимим доказом немає, позаяк він отриманий поліцейським відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а ті ознаки, що долучений частковий відеозапис, не дає підстав для висновку, що наявний відеозапис спростовує доведеність вини ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дослідивши всі матеріали справи, надав оцінку всім доказам та дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у тому, що він за викладених у постанові обставин, порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, а невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення не вказує, що судом постановлено рішення без дотримання вимог законодавства.

В суду першої інстанції були відсутні підстави для виклику та допиту свідків, позаяк їх присутність, під час такої відмови, чітко зафіксована на відеозаписі. Не встановлено таких підстав і апеляційним судом.

Обґрунтованих підстав вважати, що в даному провадженні не було доведено вини ОСОБА_1 в апеляційного суду немає, як і підстав для висновку про відсутність в справі належних та допустимих доказів та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

При розгляді справи щодо ОСОБА_1 порушень матеріальних норм та процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі та в апеляційному суді мотивів, допущено не було.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в:

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду С.Д. Бережний