Справа №461/4297/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., дослідивши та розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Стеця Р.Я. про перегляд рішення (постанови у справі про порушення митних правил) суду за нововиявленими обставинами стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання АДРЕСА_1 ,

встановив:

адвокат Стець Р.Я. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м.Львова із заявою про перегляд рішення (постанови у справі про порушення митних правил) Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2019 року за нововиявленими обставинами від 05 травня 2018 року у справі №461/4297/19.

Дослідивши заяву, долучені до неї документи та матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

03 грудня 2019 року, за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил №0808/20900/19 від 14.02.2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 ч.1 Митного кодексу України та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 216 523,80 гривень. Конфісковано в дохід держави табак для кальяну без марок акцизного податку України з маркуванням на упаковці «Sultan premium taste» вагою 50 грам, в кількості 4425 пачок загальною вагою 221,25 кг, країна виготовлення Йорданія, табак для кальяну без марок акцизного податку України з маркуванням на упаковці «Buta tobacco» вагою 50 грам, в кількості 854 пачок, загальною вагою 42,7 кг, країна виготовлення не встановлено, вилучені, згідно протоколу №0808/20900/2019 від 14.02.2019 року. Конфісковано в дохід держави автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений згідно протоколу №0808/20900/2019 від 14.02.2019 року. Вилучене, згідно протоколу №0808/20900/2019 від 14.02.2019 року, свідоцтво про реєстрацію т/з Seria НОМЕР_2 до вирішення питання про виконання постанови в частині конфіскації залишено при матеріалах справи. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати за зберігання на складі митниці товарів, що були предметом порушення митних правил в сумі 61 513,65 гривень, витрати за проведення по справі експертизи в сумі 1 884,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в особі Державної судової адміністрації України 384,20 гривень судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року вищенаведена постанова Галицького районного суду м.Львова від 03 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України залишена без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Стеця Р.Я. залишено без задоволення.

Адвокат Стець Р.Я. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м.Львова із заявою про перегляд рішення (постанови у справі про порушення митних правил) Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2019 року за нововиявленими обставинами у справі №461/4297/19, у якій просить задовольнити подану заяву, скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2019 у справі №461/4297/19 та призначити справу до нового розгляду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний суд України у рішенні № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

Відповідно до ст.1 КУпАП, завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення та порушення митного законодавства - КУпАП та Митного кодексу України, які містять норми як матеріального, так і процесуального права.

Кодексом України про адміністративні правопорушення та Митним кодексом України не визначені порядок і право осіб на перегляд постанови у справі про адміністративні правопорушення за нововиявленими обставинами, з підстав наведених захисником, зокрема наявності у сторони захисту документів(доказів), які ставлять під сумнів доказ який був врахований при розгляді справи (у даному випадку експертний висновок).

Відповідно до ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу. Зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та інших законів України, що встановлюють адміністративну відповідальність, та/або до законодавства України про кримінальну відповідальність, та/або до кримінального процесуального законодавства України. Питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Згідно з положеннями ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України, законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно положень ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 цього Кодексу також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Проте, навіть у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) чинним законодавством не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

Отже, перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення чи Митного кодексу України не передбачений, і місцевий загальний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України», п.40).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення, зокрема штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами, провадження у справах про адміністративне правопорушення фактично є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Проте, такі висновки ЄСПЛ у наведених справах пов`язані не з необхідністю (потребою) безпосереднього застосування положень кримінального процесуального закону при розгляді справ про адміністративні правопорушення, як помилково вважає захисник, а пов`язані зі змістом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій вжито термін «кримінальне обвинувачення». Зокрема ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого протии нього кримінального обвинувачення. Ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його виним або винесеного йому вироку.

Так, у вказаних вище справах заявники були притягнуті до адміністративної відповідальності і скаржилися до ЄСПЛ в тому числі на порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині несправедливості провадження, а уряди держав заперечували проти розгляду цих заяв, мотивуючи тим, що провадження у справах заявників було адміністративним, а тому положення ст.6 Конвенції до їх заяв не застосовні, оскільки провадження щодо заявників не стосувалось визначення «кримінального обвинувачення» щодо них.

На спростування таких доводів ЄСПЛ зробив висновки, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції з метою поширення її гарантій на заявників. Саме такі висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справах: «Надточій протиУкраїни» (п.п.17,22,29); «Лучанінова протии України» (п.п.38,39,40); «Гурепка протии України» (п.п.53,55).

Крім того, згідно висновку колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (провадження № 51-4998ска19), нормами КПК не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу, відповідно до висновку колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 лютого 2021 року (справа №712/7813/20? провадження № 51-711ска20), нормами кримінального процесуального кодексу не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.

Статтею 459 КПК України, на яку посилається заявник, дійсно передбачено перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами, але це стосується лише вироків та ухвал, які ухвалені або постановлені у кримінальних провадженнях, а діюча норма КПК України не розповсюджується на судові рішення, ухвалені в порядку КУпАП.

Більше того, сам заявник у своїй заяві наводить наступне:

«Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони:

1)існували на час розгляду справи;

2)ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи;

3)вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов язки осіб, які беруть участь у справі».

Разом з тим, нововиявленою обставиною заявник фактично зазначає отримання ним доказів, які ставлять під сумнів висновок експерта, який врахований судом при розгляді справи та ухваленні судового рішення (постанови). Водночас, матеріали справи свідчать про те, що сторона захисту фактично упродовж усього судового розгляду ставила під сумнів згаданий вище висновок експерта і такі доводи були предметом оцінки, як суду першої, так і апеляційної інстанції.

За таких обставин посилання заявника про застосування норм Кримінального процесуального кодексу України для розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з аналогії закону, в даному конкретному випадку є безпідставним, оскільки норми КПК України регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і його норми не розповсюджуються на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення митного законодавства.

Застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

За таких обставин підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами із застосуванням аналогії закону чи аналогії права не вбачається.

Враховуючи викладене, проходжу до висновку, що у відкритті провадження за нововиявленими обставинами слід відмовити, а заяву про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами належить повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 283-284, 304 КУпАП України, -

постановив:

у відкритті провадження за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Стеця Р.Я. про перегляд рішення (постанови у справі про порушення митних правил) суду за нововиявленими обставинами - відмовити.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Стеця Р.Я. про перегляд рішення (постанови у справі про порушення митних правил) суду за нововиявленими обставинами про перегляд за нововиявленими обставинами постанови у справі №461/4297/19 - повернути особі, яка її подала.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Стрельбицький В.В.