Справа № 165/1626/21 Провадження №33/802/718/21 Головуючий у 1 інстанції:Ференс-Піжук О. Р.
Категорія:ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., прокурора Артиш Н.В., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Сафулька С.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 10 вересня 2021 року про притягнення його ж до відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області, з вищою освітою, одруженого, заступника голови Володимир-Волинської РДА, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП на нього накладено стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, яка передбачає більш тяжче стягнення з числа вчинених у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, будучи першим заступником Нововолинського міського голови, секретарем міської ради, відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) є суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного Закону, в порушення абз. 1 ч. 1 ст. 27 Закону, і відповідно до розпорядження Нововолинського міського голови від 23 листопада 2015 року №97-ро «Про розподіл функціональних обов`язків між міським головою, секретарем ради, першим заступником міського голови, заступниками міського голови, керуючими справами міськвиконкому» та посадової інструкції першого заступника Нововолинського міського голови, секретаря міської ради Сторонського А.М., безпосереднім керівником своєї двоюрідної сестри ОСОБА_2 , яка обіймала посаду начальника управління освіти Нововолинської міської ради, при видачі у червні, липні та листопаді місяцях 2020 року розпоряджень про преміювання керівних працівників, спеціалістів, службовців виконавчого комітету та начальників і їх заступників самостійних управлінь виконавчого комітету, серед яких начальник управління освіти Нововолинської міської ради його двоюрідна сестра ОСОБА_2 , не повідомив у встановленому Законом порядку (не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинен був дізнатись) виконавчий комітет Нововолинської міської ради про наявність у нього реального конфлікту інтересів чим порушив вимоги пункту 2 ч.1 ст. 28 Закону, а саме:

1) 22 червня 2020 року ОСОБА_1 видав розпорядження №70-ро «Про преміювання», яким своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_2 , яка обіймала посаду начальника управління освіти Нововолинської міської ради, призначив премію в розмірі 8 325,00 грн., однак до 23 червня 2020 року включно про наявність у нього реального конфлікту інтересів у визначені Законом органи не повідомив (по даному факту 13 травня 2021 року складено протокол №136);

2) 27 липня 2020 року ОСОБА_1 видав розпорядження №78-ро «Про преміювання», яким своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_2 , яка обіймала посаду начальника управління освіти Нововолинської міської ради, призначив премію в розмірі 10 956,52 грн., однак до 28 липня 2020 року включно про наявність у нього реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомив (по даному факту 13 травня 2021 року складено протокол №138);

3) 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 видав розпорядження №103-ро «Про преміювання», яким своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_2 , яка обіймала посаду начальника управління освіти Нововолинської міської ради, призначив премію в розмірі 10 857,14 грн., однак до 23 жовтня 2020 року включно про наявність у нього реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомив (по даному факту 13 травня 2021 року складено протокол №140).

Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП - неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи першим заступником Нововолинського міського голови, секретарем міської ради, відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону є суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного Закону, в порушення абз. 1 ч. 1 ст. 27 Закону, і відповідно до розпорядження Нововолинського міського голови від 23 листопада 2015 року №97-ро «Про розподіл функціональних обов`язків між міським головою, секретарем ради, першим заступником міського голови, заступниками міського голови, керуючими справами міськвиконкому» та посадової інструкції першого заступника Нововолинського міського голови, секретаря міської ради Сторонського А.М., безпосереднім керівником своєї двоюрідної сестри ОСОБА_2 , яка обіймала посаду начальника управління освіти Нововолинської міської ради, та при видачі у червні, липні та жовтні 2020 року розпоряджень про преміювання керівних працівників, спеціалістів, службовців виконавчого комітету та начальників і їх заступників самостійних управлінь виконавчого комітету, серед яких начальник управління освіти Нововолинської міської ради його двоюрідна сестра ОСОБА_2 , прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону, а саме:

1) 22 червня 2020 року ОСОБА_1 видав розпорядження №70-ро «Про преміювання», яким своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_2 , яка обіймала посаду начальника управління освіти Нововолинської міської ради, призначив премію в розмірі 8325,00 грн., однак до 23 червня 2020 року включно про наявність у нього реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомив (по даному факту 13 травня 2021 року складено протокол №137);

2) 27 липня 2020 року ОСОБА_1 видав розпорядження №78-ро «Про преміювання», яким своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_2 , яка обіймала посаду начальника управління освіти Нововолинської міської ради, призначив премію в розмірі 10956,52 грн., однак до 28 липня 2020 року включно про наявність у нього реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомив (по даному факту 13 травня 2021 року складено протокол №139);

3) 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 видав розпорядження №103-ро «Про преміювання», яким своїй двоюрідній сестрі ОСОБА_2 , яка обіймала посаду начальника управління освіти Нововолинської міської ради, призначив премію в розмірі 10857,14 грн., однак до 23 жовтня 2020 року включно про наявність у нього реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомив (по даному факту 13 травня 2021 року складено протокол №141).

Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді Сторонський А.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність через порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову судді скасувати та закрити провадження у даній справі щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що у протоколах про адміністративні правопорушення жодним чином не зазначено про наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Не конкретизовано суть «реального конфлікту інтересів». Тоді як, на його думку, питання оплати праці належить до трудових відносин, і в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону не відноситься до сфери приватного інтересу працівника. Відсутність приватного інтересу виключає наявність реального конфлікту інтересів у особи, а відтак і склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Вказані розпорядження про преміювання не стосувалися особисто гр. ОСОБА_2 , ними призначалась премія усім начальникам відділів та управлінь комітету Нововолинської міської ради. А сам факт підписання розпорядження про преміювання працівників був зумовлений тимчасовою непрацездатності колишнього міського голови. Також вказує, що посада ОСОБА_1 за Законом не віднесена до числа тих, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а отже у справах про адміністративні правопорушення за ст.ст. 172-4-172-9 КУпАП протоколи мають право складати посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), а у відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на їх складання, якими, у означеному випадку, не є прокурор. Також вважає, що протоколи складені уповноваженою особою поза межами строку, встановленого ст. 254 КУпАП -13 травня 2021 року, хоча моментом виявлення особи, яка вчинила правопорушення є 6 травня 2021 року. А сам факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 встановлений не рішенням суду, а на підставі доказів, які цих обставин не підтверджують та зібрані з порушенням встановлених Законом вимог.

В додаткових доводах до апеляційної скарги захисник-адвокат Сафулько С.Ф., у тому числі, зазначає про порушення права ОСОБА_1 на захист, як при складанні щодо нього даних адміністративних матеріалів, так і при їх розгляді в суді та відсутність чіткого законодавчого визначення органу, який слід повідомляти у разі перебування в умовах реального конфлікту інтересів. Також вказує, що на момент розгляду даної справи у апеляційному суді, сплив строк притягнення останнього до відповідальності, передбачений ч. 4 ст. 38 КУпАП, який слід обраховувати з 5 квітня 2021 року, що є, як він вважає, безальтернативною підставою для закриття адміністративного провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сафулька С.Ф., які, кожен окремо, підтримали скаргу із наведених у ній мотивів, прокурора, яка просила її залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без зміни, доходжу такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із положеннями ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративні правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень стверджується зібраними по справі доказами, які наведені в постанові місцевого суду. Вказані докази проаналізовані місцевим судом та їм дана належна юридична оцінка.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи першим заступником Нововолинського міського голови, секретарем міської ради, відповідно до п. п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного Закону.

Також з матеріалів справи убачається, що Рішенням Нововолинської міської ради №2/6 від 12 листопада 2015 року «Про склад виконавчого комітету міської ради сьомого скликання та затвердження заступників міського голови та керуючого справами» ОСОБА_1 затверджено на посаді першого заступника Нововолинського міського голови, секретарем міської ради (а.с. 13).

Розпорядженням Нововолинського міського голови №34-ро від 1 липня 2010 року «Про присвоєння чергового рангу» заступнику міського голови ОСОБА_1 з 1 липня 2010 року присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування (а.с. 44).

Відповідно до Розпорядження Нововолинського міського голови від 23 листопада 2015 року №97-ро «Про розподіл функціональних обов`язків між міським головою, секретарем ради, першим заступником міського голови, заступниками міського голови, керуючими справами міськвиконкому» та посадової інструкції першого заступника Нововолинського міського голови, секретаря міської ради ОСОБА_1 , в обов`язки останнього входило, зокрема: здійснення безпосереднього керівництва та контроль діяльності управління освіти Нововолинської міської ради (а.с. 14-17, 45-47).

Як убачається із Розпорядження Нововолинського міського голови №121-ро від 19 вересня 2018 року, ОСОБА_2 була призначена на посаду начальника управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради з 20 вересня 2018 року (а.с. 53).

Установлено, що в період перебування міського голови ОСОБА_3 у відпустці та на амбулаторному і стаціонарному лікуванні на підставі розпоряджень першого заступника міського голови ОСОБА_1 від 22 червня 2020 №70-ро «Про преміювання» від 27 липня 2020 року №78-ро «Про преміювання» від 22 жовтня 2020 року №103-ро «Про преміювання» начальнику управління освіти Нововолинської міської ради ОСОБА_2 було виплачено премії в розмірі відповідно 8 325,00 грн., 10 956,52 грн. та 10 857,14 грн. (а.с. 37).

Листом виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 15 квітня 2021 року № 01-67/958 стверджується, що про наявність реального конфлікту інтересів ОСОБА_1 визначені Законом органи не повідомив.

Правильність встановлених судом обставин ОСОБА_1 під сумнів не ставить.

Водночас, заперечує сам факт реального конфлікту інтересів та вважає, що питання оплати праці належить до трудових відносин, і не відноситься до сфери приватного інтересу, в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону. Тому, в своїх діях складу правопорушення не вбачає.

Проте такі твердження апелянта, на думку апеляційного суду, є помилковими.

Як зазначалось вище, ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 1 цього ж Закону правопорушення, пов`язане з корупцією, є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Суб`єктами відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП є визначені п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону посадові особи юридичних осіб публічного права. І саме для даних осіб Закон встановлює алгоритм дій для запобігання та врегулювання конфлікту приватних та службових інтересів, що має на меті недопущення втрати довіри як до службової особи, так і органу у якому зазначена особа працює.

При цьому, відповідно до ст. 1 цього Закону в частині визначення понять, реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовим чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі, зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (ч. 1 ст. 1).

Згідно із статтею 28 Закону, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Родинні відносини виникають з близькими особами, за змістом ст. 1 Закону до переліку яких включені двоюрідні брат та сестра, якими, у означеному випадку, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Хоча зазначений факт і заперечується першим, проте об`єктивно стверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, які, на думку апеляційного суду, є достатніми для його підтвердження та не потребує рішення суду про встановлення факту родинних відносин між ними, як помилково вважає захисник, оскільки справи окремого провадження стосуються наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, тобто перебувають у зовсім іншій правовій площині.

Апеляційний суд зазначає, що посилання у постанові суду про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одночасно як сімейних так і родинних відносин, що у будь-якому випадку охоплюється поняттям приватного інтересу не є істотним по своїй суті та таким, що порушило право першого на захист.

У відповідності до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості. З урахуванням вимог ст. 250 КУпАП прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, у тому числі, наділений правом заявляти відповідні клопотання. При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 172-4 -172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою. В ході розгляду даної справи за клопотанням прокурора долучались додаткові матеріали в підтвердження факту наявності родинних відносин між зазначеними вище особами, проте як убачається із їх змісту, усі вони здобуті на запит уповноваженого праціника поліції, що цілком узгоджується із вимогами ст. 255 цього ж Кодексу. Прокуром жодних дій щодо збирання таких доказів не вчинялось, а безпосередньою причиною долучення зазначених документів до матеріалів справи в суді слугувало те, що під час проведення перевірки за фактами вчинення даних адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, ОСОБА_1 від дачі пояснень відмовився, а факт наявності родинних відносин з ОСОБА_2 заперечив лише в суді.

Відтак, ОСОБА_1 при здійсненні безпосереднього керівництва, в силу своїх функціональних обов`язків, управління освіти Нововолинської міської ради, начальником якого є його двоюрідна сестра - ОСОБА_2 та при видачі розпоряджень про її преміювання перебував в умовах реального конфлікту інтересів, що зобов`язувало останнього діяти у відповідності до законодавчих вимог про запобігання корупції, повідомити НАЗК чи Волинську обласну раду про конфлікт інтересів, вжити заходів щодо врегулювання такого конфлікту інтересів та безпосередньо не виносити накази про преміювання в таких умовах.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що преміювання працівників апарату виконавчого комітету Нововолинської міської ради та його відділів на 2020 рік, у тому числі і ОСОБА_2 , не є обов`язковою складовою основної заробітної плати, а є додатковою виплатою, розмір якої є змінним та коригується, тоді як остаточне рішення щодо цієї виплати приймається керівником при видачі відповідного розпорядження. Хоча сам розмір премій і погоджується головним бухгалтером управління освіти, проте об`єктивно не позбавляє керівника дискреційних повноважень та не перетворює у формального підписанта розпорядчих документів.

Не спростовують правильних висновків суду і доводи ОСОБА_1 про те, що розмір премії ОСОБА_2 у відсотковому відношенні відповідав розміру премії інших працівників, так як розмір окладу останньої, який є одиницею виміру розміру премії, суттєво відрізняється від окладів інших працівників, тому не може слугувати об`єктивним критерієм. А твердження про те, що її ж розмір премії за червень, липень та жовтень 2020 року був значно меншим, ніж за інші місяці, обумовлений лише тим, що у зазначені періоди ОСОБА_2 перебувала у відрядженні, відпустці та на лікарняному. Тоді як відповідно до Положення про преміювання, таке здійснюється лише за фактично відпрацьований час.

Висновок про те, що виявлено саме правопорушення уповноважена законом особа робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому робить це невідкладно не пізніше 24 годин з моменту фактичного встановлення усіх необхідних ознак та участі особи у його отриманні. Днем виявлення будь-якого адміністративного правопорушення є день складання та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. У поданій апеляційній скарзі особа, яка її подає, вважає, що таким днем є 6 травня 2021 року, оскільки з цього моменту і до 13 травня 2021 року (дата складання протоколів), відповідним суб`єктом не вчинялось жодних процесуальних дій. Проте, у матеріалах справи наявний лист-виклик, адресований ОСОБА_1 та рапорт датовані 7 та 12 травня 2021 року щодо його прибуття до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України для дачі відповідних пояснень з приводу встановлених обставин. Водночас, відсутність саме у матеріалах справи відповідних запитів чи відповідей на них, у означений період, не є підтвердженням таких доводів апелянта. Відтак, правові підстави для визнання складених щодо ОСОБА_1 протоколів недопустимими доказами через їх невідповідність вимогам ч. 2 ст. 254 КУпАП, відсутні.

За змістом усіх протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 роз`яснено положення ст. 268 КУпАП, ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, тобто обсяг тих процесуальних прав, якими за цим Кодексом наділений перший, у тому числі, права на захист, про що він ствердив особистим підписом, і яке відповідно до положень цього ж Кодексу реалізовується ним, керуючись власним волевиявленням.

Тоді як відповідно до положень КУпАП розгляд даної категорії справ не передбачає обов`язкової участі захисника, а у апеляційному суді ОСОБА_1 був забезпечений професійним захисником - адвокатом Сафульком С.Ф., додаткові доводи якого до апеляційної скарги були враховані апеляційним судом. Відтак, його ж твердження про порушення права ОСОБА_1 на захист при розгляді даної справи, є безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Захисник вважає, що такий строк слід обраховувати з 5 квітня 2021 року, і оскільки на момент розгляду даної справи у апеляційному суді, цей строк сплив, наведене є безальтернативною підставою для закриття адміністративного провадження. Проте, такі його доводи є власним тлумаченням вказаної вище норми закону, в якій чітко зазначено про можливість накладення адміністративного стягнення в межах шестимісячного строку, а не перегляду справи в апеляційному суді, за наслідками розгляду якого оскаржувана постанова не скасовується, а питання накладення адміністративного стягнення, не вирішується.

Таким чином приватним інтересом ОСОБА_1 , у означеному випадку, є майновий інтерес, зумовлений позаслужбовими (родинними) стосунками, який чітко визначений та про який зазначено у складених щодо нього протоколах та установлено в ході розгляду даної справи в суді. А суперечність між приватними та службовими інтересами ОСОБА_1 , під час підписання вищевказаних розпоряджень «Про преміювання», на підставі яких його двоюрідній сестрі ОСОБА_2 начальнику управління освіти Нововолинської міської ради, виплачено премію в розмірі майже 30 000 грн., полягає у формі майнового інтересу, який зумовлений можливістю отримання відповідного грошового заохочення близькою йому особою.

Постанова судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 10 вересня 2021 року щодо нього без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя