Справа №: 148/1051/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Саламаха О.В. розглянув матеріали, що надійшли з Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого кабельщиком в ООО НПК "Хоум-Нет", за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 099197 від 02.06.2021, водій ОСОБА_1 02.06.2021 о 21:20 год., по вул. Пушкіна, м. Тульчин, Вінницька область, керував автомобілем «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку правопорушник відмовився в присутності двох свідків та з фіксацією на відеокамеру, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, та надав пояснення, що їхав по дорозі у м. Тульчині, підвозив товариша ОСОБА_2 , та не пропустив інший автомобіль, який потім наздогнав ОСОБА_3 вже біля будинку ОСОБА_4 , і у ОСОБА_1 виник конфлікт з іншим водієм, якого він не пропустив. Останній, через деякий час викликав працівників поліції, які пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, однак він відмовився, оскільки вже вживав алкоголь у ОСОБА_2 вдома, який живе поруч. Працівники поліції його не зупиняли, оскільки він транспортним засобом в той час не керував, а автомобіль був припаркований у подвір`ї.

Допитані у судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_1 , свідки, а саме: ОСОБА_4 , надав суду пояснення, що 02.06.2021 сидів вдома вечеряв, до нього зайшов ОСОБА_1 та випив приблизно 100 гр. горілки. Потім, свідку стало відомо, що в останнього коли він керував автомобілем та підвозив ОСОБА_2 , виник конфлікт з іншим водієм, і коли він вже був в нього в дома і випив горілки, то інший апонент (водій) викликав працівників поліції і вони біля будинку де був припаркований автомобіль розбирали цю ситуацію, а у подальшому на нього склали протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Свідок ОСОБА_2 , надав суду пояснення, що попросив ОСОБА_1 завести його додому, та коли їхали по дорозі виник конфлікт з іншим водієм. Алкоголь ОСОБА_1 не вживав, був тверезий.

Свідок зазначений у протоколі ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, хоча неодноразово викликався до суду належним чином шляхом надсилання судових повісток на адресу проживання зазначену в протоколі, проте вказані судові повістки повернулись до суду неврученими, відповідно до довідки Укрпошти про причини повернення/досилання за формою Ф.20, у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.

Також, свідок зазначений у протоколі ОСОБА_6 , який викликався шляхом надсилання повісток неодноразово та будучи належним чином повідомленим, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судових повісток, у судове засідання жодного разу не з`явився та відомостей про причину неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 2), пояснення (а.с. 3),акт огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 4),

постанову про накладення адміністративного стягнення (а.с. 5), відеозапис на СД-Р дискові (а.с. 10), суд прийшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 130 КУпАП, встановлено відповідальність за відмову проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Пункт 1.3 ПДР України, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У п. 1.9 ПДР України, встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підставі ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Згідно ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В силу ч. 2 статті 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

У відповідності до п. 4.2 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Таким чином, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, а сам факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не заперечив, і причина тому, що він не керування транспортним засобом.

Крім того, як вбачається з долученого до матеріалів справи технічного запису з нагрудної камери працівника поліції, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксований, а на записі, останній, неодноразово повідомив працівникам поліції про те, що він транспортним засобом не керував, тому, що він був припаркований в дворі, і зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відтак, покази особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, матеріалами справи не спростовані, а відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, які містяться в матеріалах справи, не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Свідки зазначені в протоколі на виклик до суду не з`явились, які могли б підтвердити чи спростувати обставини зазначені в протоколі.

Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки, та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 1, 9, 130, 247, 251, 266, 287 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області на протязі десяти днів з дня її винесення.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області О.В. Саламаха