Справа № 750/1235/21 Головуючий у 1 інстанції Сапон А. В.
Провадження № 33/4823/204/21
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кравченка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кравченка В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 454,00 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 06 лютого 2021 року, в 21.38 год., по вул. Гонча, 17, у м. Чернігові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Форд Фокус», номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Кравченко В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як необґрунтовану та закрити провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що його підзахисний не може бути підданий адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки як на момент вчинення ним відповідних дій, так і на момент розгляду справи судом, а ні Кодекс України про адміністративні правопорушення, а ні будь-який інший чинний Закон України про адміністративні правопорушення не передбачає адміністративної відповідальності за керування особами колісними транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки вона скасована Законом № 2617-VIII. Отже, даний Закон вичерпав свою дію, що виключає можливість внесення до нього будь-яких змін, що на думку захисника, вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та є підставою для закриття провадження в справі. На переконання сторони захисту, в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не було викладено суть правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в редакції цієї статті, чинній як на час складання матеріалів про адміністративне правопорушення, так і на час розгляду справи в суді. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом саме 06 лютого 2021 року, о 21 год. 38 хв., так як у цей час транспортний засіб був припаркований, перебував у нерухомому стані із вимкненим двигуном. Від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, а навпаки наголошував, щоб працівники поліції забезпечили проходження ним такого огляду. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 через годину самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння, згідно результатів якого в останнього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. Посилається на неповноту судового розгляду та порушення права особи на доступ до правосуддя, оскільки місцевим судом було відмовлено у задоволенні клопотання про допит в якості свідків очевидців вказаної події та про долучення характеризуючих матеріалів на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності. Зазначає, що протокол та пояснення свідків здійснювалося без залучення ОСОБА_1 , без можливості надати письмові пояснення та скористатися правовою допомогою. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази відсторонення водія від керування транспортним засобом, посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Також апелянт наголошує на порушення працівниками поліції вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; допитавши свідка; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження є необґрунтованим, оскільки постанова суду була проголошена 24.03.2021 року, а апеляційна скарга подана 05 квітня 2021 року, тобто у наступний після вихідного дня день, на який припадав останній день апеляційного оскарження. Відтак, строк на апеляційне оскарження захисником не був пропущений.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у присутності двох свідків.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 свою вину у скоєному правопорушенні не визнав, з обставинами викладеними в протоколі не погодився та просив провадження у справі щодо нього закрити.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що того вечора він в якості пасажира їхав у автомобілі разом з ОСОБА_1 . Зупинились біля магазину і до їх автомобіля підійшли працівники поліції та повідомили, що вони їхали у темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар та попросили надати документи. Потім поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. Останній наполягав проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження такого огляду, але поліцейські цього не зробили і склали на нього протокол за відмову від проходження огляду. Стверджував, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а свідки були запрошені вже після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Проте вказані пояснення суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як свідок є близьким товаришем ОСОБА_1 , і на думку апеляційного суду, намагається у такий спосіб допомогти йому уникнути відповідальності за скоєне.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №029553 від 06.02.2021, ОСОБА_1 06 лютого 2021 року, о 21 год. 38 хв., по вул. Гонча, 17, у м. Чернігові, керував транспортним засобом «Форд Фокус», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від продуття приладу Драгер та від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 відмовився надати пояснення, поставити свій підпис у протоколі, а також отримати копію протоколу (а.с.5).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Доводи апелянта про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам Закону, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

За змістом ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 повністю відповідає вищевказаних вимогам Закону і містить у собі всі необхідні дані, в тому числі суть адміністративного правопорушення та норму Закону, яка передбачає відповідальність за дане правопорушення.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку оформлення протоколу працівниками поліції щодо нього ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Факт відмови ОСОБА_1 від огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння підтверджується рапортом поліцейського та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які пояснили, що водій ОСОБА_1 , в їх присутності, відмовився проходити огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку у лікаря-нарколога, або на місці за допомогою приладу «Драгер» (а.с.9,10).

При цьому, на переконання апеляційного суду, дані свідки не мали жодних підстав обмовляти ОСОБА_1 , їх пояснення повністю узгоджуються з матеріалами справи.

З переглянутого в суді апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери поліцейського, вбачається, що після зупинки автомобіля «Форд Фокус»», номерний знак НОМЕР_1 , працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або в закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків, проте останній не відповідав на поставлені питання, не надавав працівникам поліції змоги надати відповіді на поставлені питання з боку водія. Така поведінка водія була вірно розцінена працівниками поліції, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. На усі пропозиції поліцейських відповідав відмовою, в тому числі від надання письмових пояснень, підписів. Крім того, ОСОБА_1 були роз`яснені права та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Ставити під сумнів достовірність відеозапису, у суду не було жодних підстав. На відео добре видно ОСОБА_1 та його поведінка під час зупинки поліцейськими.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом о 21 год. 38 хв. спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до рапорту працівника патрульної поліції від 06.02.2021 року підставою зупинки працівником патрульної поліції транспортного засобу «Форд Фокус», номерний знак т5ВМ6680, під керуванням водія ОСОБА_1 слугувало керування останнім в темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар. Вказаний факт підтвердив і сам ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складався 06.02.2021 року о 22 год. 35 хв. за відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння о 21 год.38 хв.

Твердження апелянта, що ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння та надання суду виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.02.2021 року, яка складена лікарем Комунального некомерційного підприємства Чернігівської обласної ради «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», де зазначено, що у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено, тверезий, апеляційний суд не приймає, оскільки чинне законодавство не передбачає право правопорушника самостійно обирати лікарняний заклад для проходження огляду водія на стан алкогольного сп`яніння та без присутності поліцейського проходити такий огляд.

Будь-яке самостійне звернення особи до закладу охорони здоров`я з метою огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, не відповідає нормам ст. 266 КУпАП та положенням Інструкції.

Відповідно до пункту 7 розділу I, пунктів 8, 9 розділу ІІ Інструкції, саме поліцейський забезпечує доставку особи для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та відповідно до частини 3 ст. 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Крім того, у вказаному висновку зазначено, що датою і точним часом огляду ОСОБА_1 є 00 год. 27 хв., 07 лютого 2021 року, що становить більше двох годин з моменту зупинки водія та виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного), є недійсною, оскільки не відповідає нормам КУпАП та пункту 22 розділу ІІІ Інструкції.

Тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався, оскільки посвідчення водія не вилучалось. При цьому посвідчення водія не було вилучено з об`єктивних причин, а саме через відмову ОСОБА_1 надати вказаний документ працівнику поліції, в зв`язку з чим відносно водія був складений протокол за відмову від виконання законних вимог працівника правоохоронного органу (а.с.13).

Доводи апеляційної скарги, що розпочате провадження у справі підлягає закриттю в разі скасування акту, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

01 липня 2020 року дійсно набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», згідно з яким виключено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і за відповідні дії передбачено кримінальну відповідальність, тобто, цим Законом відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння посилено.

Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, який діяв під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК України, відповідно до яких кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначенні положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, у даному випадку має місце ультраактивна (переживаюча) дія Закону, коли приписи нормативно-правового акту, який діяв раніше, поширюються на нереалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акту, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникнуть після набрання ним чинності.

Виходячи із цих положень до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, на яку вказує апелянт, передбачена пунктом 6 статті 247 КУпАП, у даному випадку також відсутня.

Відповідно до названого пункту, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. Законодавцем чітко визначено, що провадження може бути закрито виключно у випадку скасування акту, яким встановлено адміністративну відповідальність.

Натомість, у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортним засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Більш того, 03 липня 2020 року положення Закону України № 321-ІХ від 03.12.2019 були декриміналізовані Законом № 720-IX з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення.

У зв`язку з цим, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, чим порушив п.2.5 ПДР України, з чим погоджується й апеляційний суд.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Отже, доводи апелянта з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію правопорушника слід розцінювати, як намагання уникнути ним встановленої законом відповідальності за скоєне.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Кравченка В.В. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний