ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3244/21 Головуючий в 1 інст. Пивоварова Ю.О.
Провадження № 33/807/699/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі захисника - адвоката Лихосенка Є.О., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Лихосенка Є.О. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, 5 червня 2021 року о 22 годині 24 хвилин біля будинку №35, розташованого по вулиці Українська, в м. Запоріжжі, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21103, д.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння із згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер 6820». Результат: 2,50 проміле. Тест №838. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі сторона захисту вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване накладення адміністративного стягнення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Вказану скаргу апелянт обґрунтовує тим, що у день складання протоколу, ОСОБА_1 їхав разом із дружиною з м. Вільнянськ. Дружина була за кермом та зупинила авто на узбіччі по вул. Українська, оскільки помітила проблеми із світлом. ОСОБА_1 став відразу ремонтувати світло та для цього пересів на сидіння водія, а дружина в цей час пішла до аптеки. Саме у вказаний момент підійшли працівники поліції та стали перевіряти документи, виявили ознаки сп`яніння та запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Після чого, ОСОБА_1 погодився. Дружина була в аптеці близько 20 хвилин, а коли повернулась до автомобіля, патрульні вже не сприймали її пояснення.

Апелянт вказує, що відповідно до наявних у справі про адміністративне правопорушення відеоматеріалів, ОСОБА_1 транспортним засобом взагалі не керував. Автомобіль був припаркований.

Сторона захисту вважає, що постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності не відповідає вимогам законодавства, матеріалам справи.

Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисника, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст.280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст.ст.283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог п. 2.9(а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_1 , за встановлених суддею місцевого суду обставин, у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР України доводиться такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №049073 (а.с.1), яким інкриміновано, що ОСОБА_1 5 червня 2021 року о 22 годині 24 хвилин біля будинку №35, розташованого по вулиці Українська, в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом ВАЗ 21103, д.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння із згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер 6820». Результат: 2,50 проміле. Тест №838.; роздруківками з «Драгер 6820» (а.с.3-4), яким встановлено, що у ОСОБА_1 виявлено стан алкогольного сп`яніння, що складає 2,50 проміле; акт огляду на стан сп`яніння (а.с.5) вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Під час огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння; направлення водія на огляд (а.с.6), яким встановлено, що у результаті огляду виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На огляд до медичного закладу не доставлявся; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.8) на якому записано відео файли події.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, твердження захисника про відсутність доказів керування автомобілем, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 року «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 Верховний Суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Враховуючи викладене та матеріали справи, суд в противагу доводам апеляційної скарги апелянта встановив: відеозаписами за найменуваннями «», «» встановлено, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля один, будь-яких зауважень, що не він є водієм не надав.

Неодноразово питав у працівників поліції, яка причина зупинки його автомобіля.

Крім того, відеозаписом «», ОСОБА_1 погодився з результатами «Драгер 6820», відповівши згоду на складання адміністративного матеріалу.

Будь-яких відомостей про підтвердження того, що саме дружина перебувала за кермом автомобіля в судовому засіданні не надав.

Враховуючи та аналізуючи в сукупності такі обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що під час події ОСОБА_1 був водієм та здійснював керування транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції під час стадії адміністративного розслідування порушили порядок огляду на визначення стану сп`яніння і складання матеріалів, суд вважає їх безпідставними.

Навпаки, встановлено в судовому засідання, що працівники поліції не порушували встановленого порядку та законодавства України, роз`яснили ОСОБА_1 порядок застосування «Драгер 6820», його права і обов`язки, відповідно до ст.268 КУпАП, що свідчить про виконання працівниками поліції своїх посадових обов`язків.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Лихосенка Є.О., залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/3244/21