Справа № 357/4149/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановська І. Д. за участю прокурора Шлапацького О.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши в м. Біла Церква протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, № 442 від 15 квітня 2021 року, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква Київської області, громадянки України, РНКОПП: НОМЕР_1 , непрацюючої, раніше до адміністративної відповідальності не притягалася, проживаючої та зареєстрованої: АДРЕСА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

згідно із протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП № 442 від 15 квітня 2021 року, ОСОБА_1 обіймаючи по 16 вересня 2019 року посаду спеціаліста першої категорії відділу соціальних допомог управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, будучи посадовою особою органів місцевого самоврядування 6 категорії 13 рангу, являючись суб`єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, згідно із пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 176-2 КУпАП, на якого поширюється його дія, в порушення абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, 01 червня 2020 року подала декларацію після звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила, що в її діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, адже вона не подала декларацію вчасно, з поважних причин, у зв`язку із хворобою її дітей та карантинними обмеженнями.

Суд критично оцінює позицію ОСОБА_1 з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, -

тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до примітки до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суб`єктами декларування у цій статті є особи, які зазначені у пункті 1, підпунктах "а" та "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", які відповідно до частин першої, другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-ІІІ від 07 червня 2001 року, посадами в органах місцевого самоврядування є: посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є … посадові особи місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до пп. 2-1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, встановлювалось, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Отже, посадова особа органу місцевого самоврядування, яка припинила діяльність пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування, зобов`язана наступного року після припинення діяльності подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, шляхом заповнення її на офіційному веб-сайті Національного агентства, за загальним правилом до першого квітня, а у 2020 році до першого червня.

В разі, якщо цей обов`язок виконаний несвоєчасно, без поважних причин, настає адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Суддя вважає, що під поважними причинами належить розуміти такі, що об`єктивно перешкоджають виконанню обов`язку і не залежать від волі особи (тяжка хвороба, воєнні дії на території проживання, участь в бойових діях, стихійне лихо тощо).

Суддею установлено, що згідно із витягом з Наказу № 193К від 15 вересня 2008 року, ОСОБА_1 призначалась на вакантну посаду спеціаліста 2 категорії відділу організації і прийому громадян з питань надання соціальних допомог з 15 вересня 2008 року, з випробувальним терміном 2 (два) місяці.

Відповідно до Наказу № 239-К від 14 листопада 2008 року, ОСОБА_1 присвоювався 13 (тринадцятий) ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад з 15 листопада 2008 року.

Відповідно до Наказу № 273-К від 27 липня 2018 року, ОСОБА_1 переведено на посаду спеціаліста 1 категорії відділу соціальних допомог.

Згідно із витягом з Наказу № 285-К від 28 серпня 2019 року, ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням 16 вересня 2019 року.

Отже, суддя вважає, що ОСОБА_1 є суб`єктом декларування, згідно із пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року і зобов`язана була відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, у урахуванням пп. 2-1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, до 01 червня 2020 року подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік.

Згідно із розпискою від 21 вересня 2009 року, ОСОБА_1 була ознайомлена з вимогами Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» № 2493-ІІІ від 07 червня 2001 року і, що є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Вказане не оспорювалась ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу із сайту: public.nazk.gov.ua, декларація (після звільнення) подана ОСОБА_1 01 червня 2020 року.

Згідно витягу із сайту: acsk.privatbank.ua/certs, ОСОБА_1 отримала електронний цифровий підпис 01 червня 2020 року.

Відповідно до послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 , за період з 01 січня 2020 року до 29 червня 2020 року, ОСОБА_1 01 червня 2020 року о 16:19:54 почала заповнювати декларацію, яку подала 01 червня 2020 року о 16:50:28 год.

Тобто, декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік подана з пропуском строку установленого пп. 2-1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року.

Будь-яких поважних причин невчасного її подання ОСОБА_1 не наведено, а суддею не установлено.

Суддя критично оцінює виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 03044545 від 07 травня 2021 року та виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 03044328 від 07 травня 2021 року, оскільки декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подається в дистанційному режимі, шляхом заповнення форми на сайті Національного агентства, строк для виконання цього обов`язку був значним пів року, а ОСОБА_1 непрацююча.

З цих підстав та враховуючи той факт, що карантин і став підставою для внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року в частині продовження строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, він не є поважною причиною пропуску такого строку.

За викладених обставин, суддя вважає доведеним, що в діях ОСОБА_1 є подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно із ч. 1 ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Отже, зважаючи на характер вчиненого правопорушення незначне прострочення строку, передбаченого пп. 2-1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, а саме один день, майновий стан ОСОБА_1 , наявність у неї двох дітей, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання та те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягалась, суддя вважає, що досягнення мети адміністративного покарання, визначеного у ст. 23 КУпАП, а саме виховання ОСОБА_1 , в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нею та іншими особами нових правопорушень, можливе шляхом призначення мінімального покарання, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п. 5 Перехідних положень ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Таким чином, розмір штрафу, який має сплатити ОСОБА_1 становить 50 х 17 = 850 гривень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-ІХ від 15 грудня 2020 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 270 грн.

Отже, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 2 270 х 0,2 = 454 грн.

Керуючись ст. 40-1, 172-6 КУпАП, суддя

У Х В А Л И В :

визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Призначити ОСОБА_1 покарання, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно із ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області І. Д. Дубановська