ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/7296/21

Провадження №: 3/755/4429/21

"20" травня 2021 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, установила :

ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 18.04.2021 близько 15:30 год. за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто відносно особи, на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі - Закон), а саме штовхав.

Вказаних висновків Cуд дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, як-то: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, доводів потерпілої, керуючись законом і правосвідомістю, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_1 та його адвокат Ніжніченко О.А. зауважили, що складений протокол не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КУпАП, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, у зв"язку з чим вина ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 того ж Кодексу.

У т.ч. захист указав, що не заперечує факту відтиснення ОСОБА_1 дружини.

Застосування до потерпілої сили відбулося внаслідок того, що вона кричала, коли намагалася забрати дитину, а тому вважає свої дії правомірними.

Відповідно захист уважає, що факт здійснення фізичного насильства проти дружин не є дійсним, адже не був обумовлений певними діями у відношенні дружини, а був викликаний бажанням захистити доньку.

Загалом щодо ситуації в родині захист відмітив, що вона є останні кілька років напруженою, зокрема, зі звернення ОСОБА_1 до служби у справах дітей та сім`ї наявного у справі випливає, що їх донька 2015 року народження страждає від нездорових відношень між батьками, зокрема - від агресивного поводження дружини.

Здебільшого агресія спрямована на нього (зазвичай у присутності доньки), але дуже часто словесна агресія застосовується і по відношенню до доньки.

Прояви різноманітні - від неадекватно роздратованого тону голосу до образ і знецінювання почуттів доньки (« Тобі не боляче», «Це смачно, тому, що це готувала мама» тощо).

Проблема з`явилася приблизно два роки тому і ситуація з плином часу лише погіршується.

Наприкінці 2019 року вони з дружиною звернулись за допомогою до сімейного психолога, але нажаль кваліфікація цього спеціаліста виявилася невисокою, ніякого ефекту від роботи з ним родина не отримала. Навіть навпаки, ситуація стала ще менш керованою, тому що дружина тепер навідріз відмовляється від роботи з психологами, аргументуючи це тим, що це не допомагає.

У жовтні 2020 року у дружини померла мама і це стало для її особистості майже руйнівною трагедією. З того часу дружина постійно знаходиться у стані «пошуку ворогів», яких можна звинуватити у тому, що вона почувається погано. По відношенню до доньки вона постійно демонструє емоційні гойдалки - від слащавого сюсюкання до неадекватно жорстких «наїздів» навіть за невеликі помилки або ж взагалі без реальних причин.

Своє невдоволення дружина постійно висказує в присутності доньки: коли він поряд - кричить та лається, коли немає - настроює доньку проти мене.

У конфліктах з дружиною він завжди знаходжусь у програшній позиції тому, що вважає за краще припинити безплідний крик, щоб не створювати стресової ситуації для доньки (вона завжди починає плакати, коли чує мамин крик).

Спроби обговорити ситуацію з дружиною безприсутності доньки не призводять ні до чого - дружина вважає себе правою у будь-якій ситуації.

Як наслідок, у доньки формуються хибні приклади поведінки у сімї, вона надто рано вивчає лайливі слова і починає вважати крик способом вирішення проблем. І з великою вірогідністю це може викликати проблеми у її дорослому житті.

Ситуація постійно погіршується, а в нього вже вичерпалися ідеї щодо її врегулювання: поліція не заводить справи, якщо немає тілесних ушкоджень при розлученні (наймеш бажаний варіант) суди, зазвичай, залишають дітей з матірю, що зробить ситуацію ще гіршою, гаряча лінія співчуває, але нічим допомогти не може.

Звернення за психологічною або психіатричною допомогою можливе лише за згодою того, хто такої допомоги потребує, але ж дружина такої потреби не визнає.

Тобто, з листа слідує, що атмосфера взаєморозумінні в родинні відсутня, а конфлікти є буденним явищем.

ОСОБА_4 та її адвокат Новак Н.Ю. указали, що ОСОБА_1 18 квітня 2021 року допустив проти потерпілої фізичне насильство, штовхав її, притискав дверима, не допускав її до дитини, що забила голову, плакала, просилася до мами.

Потерпіла також посилалася на те, що такі випадки насильства з боку чоловіка у присутності дитини є непоодинокими та виклик поліції 18.04.2021 року є не першим її зверненням за захистом до правоохоронних органів.

Потерпіла до цього часу налякана діями чоловіка, боїться за своє життя та життя дитини.

Також Новак Н.Ю. зауважила, що потерпіла ОСОБА_2 вже зверталася до правоохоронних органів щодо застосування до неї фізичного насилля з боку чоловіка, зокрема стверджувала, що 18.11.2020 року ОСОБА_1 перебуваючи вдома в ході конфлікту, який переріс у бійку схопив її та почав стискати, викручував руки, штовхнув на диван, сів зверху та давив масою свого тіла, стискаючи ноги та руки.

Відділом дізнання Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві за її заявою проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002046 від 19.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Щодо указаного сторонами слушним буде зауважити таке.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Частиною першою ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За змістом п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення; відомостями, що містяться в рапорті та інших матеріалах у їх сукупності.

Адже судом з`ясовано, що ОСОБА_1 та потерпіла, ОСОБА_2 з 19 серпня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації шлюбів 19.08.2011 року зроблено актовий запис №580 та видано Свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_2 від 19.08.2011 року.

Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 26.08.2015).

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями потерпілої - ОСОБА_2 , яка до того ж стверджує про нанесення шкоди її психічному здоров`ю протиправними діями чоловіка щодо неї, більше того уприсутності дитини.

Із змісту пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальностівипливає, що ОСОБА_1 не заперечує факту відсторонення дружини фізично при намаганні закрити двері до кімнати і притискання її дверима, але стверджує, що такі дії нібито були спровокованими самоюдружиною.

Потерпіла факт провокаційних дій з її боку заперечує, в судовому засіданні, що відбулося 13.05.2021 року, підтвердила факт здійснення щодо неї фізичного насильства з боку чоловіка 18.04.2021 року, яке полягало у штовханні, притискуванні дверима, здійснення фізичних перешкод у доступі до травмованої дитини; пояснила суду, що 18.04.2021 року захищала дитину від батька, який не надавав потерпілій можливості заспокоїти дитину після падіння, надання дитині первинної медичної допомоги (копія консультативного висновку спеціаліста від 18.04.2021 року про обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додається). Зазначає, що чоловік є значно сильнішим за неї фізично, вона боїться продовження насильницьких дій з його боку в подальшому у разі, якщо і цього разу його не буде притягнуто до адміністративної відповідальності.

Будь-яких доказів, які б підтвердили версію ОСОБА_1 про вчинення ним насильницьких дій щодо дружини з огляду на її провокацію - матеріалисправи не містять.

ВС у постанові від 7 квітня 2020 року в справі № 647/1931/19 у т.ч. зауважив, що хоча Стамбульська Конвенція до цього часу Україною не ратифікована, однак пряме посилання на неї в законі зобов`язує Суд при визначенні «домашнього насильства» приймати до уваги не лише національне законодавство, але й положення цієї Конвенції, а також інших міжнародних договорів та дотичну практику міжнародних органів у тій частині, в якій вони важливі для розуміння її положень.

У п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Згідно Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Таким чином, характер вчиненого порушення від 18.04.2021 з боку особи, яка притягається до адімінстративної відповідальності, свідчить про наявність в його діях складу даного правопорушення - вчинення домашнього насильства у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону.

Щодо конфліктної ситуації в цілому в родині, то слід відмітити, що фона сама по собі не спростовує факту учинення порушником домашнього насильства фізичного характеру щодо дружини у вказану дату.

Не у компетенції суду урегульовувати конфлікті ситуації в родині у порядку норм КУпАП, бо вони виникли кілька років назад та жодним чином не витікають з факту домашнього насильства, так як до указаної дати та з інших причин.

Конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Типи конфліктів: 1. «Реальний конфлікт» - це конфлікт, який об`єктивно існує і адекватно сприймається; 2. «Випадковий, або умовний, конфлікт» - залежить від обставин, що можуть змінюватися, але ці обставини не усвідомлюються конфліктуючими сторонами; 3. «Зміщений конфлікт» - реальний конфлікт, за яким приховується інший конфлікт, що є справжнім чинником конфліктної ситуації; 4. «Помилково дописаний конфлікт» - конфлікт, що помилково тлумачиться; 5. «Латентний конфлікт» - конфлікт, який має відбутися, але не виникає тому, що не усвідомлюється; 6. «Хибний конфлікт» - у цьому випадку реальних підстав для конфлікту не існує, об`єктивно його немає, але він виникає у свідомості конфліктуючих сторін через помилкове сприймання та розуміння ситуації.

Конфлікт - ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Щоб подолати конфлікту ситуації слід знайти коріння її зародження, визначити сфери, причини і рівень; проаналізувати власні почуття та емоції щодо конфлікту; зрозуміти глибинні інтереси кожного учасника конфлікту; обрати оптимальну модель поведінки; запропонувати ідеї щодо вирішення конфлікту, які задовольняють усі сторони; обрати правильне рішення та втілити його в життя.

Тобто, з цієї проблемою родина має визначитися самостійно в лоні сім`ї, однак Суд в чергове зауважує, що указане не спростовує собою установленого судом факту домашнього насильства, бо за змістом п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає в тому числі ляпаси, стусани, штовхання, що і мало місце того дня.

Щодо клопотання сторони захисту про повернення справи до УП для доопрацювання/дооформлення, з огляду на відсутність письмових пояснень ОСОБА_1 у провадженні, то останнє було відхилено судом, так як згідно ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи, і все.

Тим паче, що Суд заслухав, почув та проаналізував пояснення ОСОБА_1 надані в суді в порядку КУпАП, а тому мета указану в клопотанні досягнуто у спосіб визначений КУпАП - заслуховуванням пояснень особи, що приятгається до відповідальності в суді.

Інших питань сторони не порушували відповідно Суд при накладені адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, а саме: характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан та не убачає, в розумінні ст. ст. 34, 35 КУпАП, обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність останнього і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 173-2КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 173-2, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суддя постановила :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 гривні 00 копійок.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені КодексомУкраїни про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

С у д д я Оксана БІРСА