ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/836/21 Справа № 932/1915/21 Суддя у 1-й інстанції - Кіпчарський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Міняєва А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Міняєва А.О. на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

За цією постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Судом першої інстанції зазначено, що в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення вказано про те, що 19.02.2021 року о 22 год. 30 хв. в м. Дніпро, на пл. Героїв Майдану, 1/1, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Шкода Суперб», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляції:

- адвокат просить постанову суду скасувати, та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та визнати поважними причинами пропуску строку звернення з цією апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції і поновити цей строк.

В обґрунтування свого клопотання зазначає про те, що ОСОБА_1 та його адвокат не були присутніми під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості її оскаржити у строк, визначений ст. 294 КУпАП, оскільки отримав її 06 травня 2021 року про що є розписка на обкладинці матеріалів справи.

В обґрунтування своїх вимог апеляції адвокат посилається на те, що під час розгляду справи судом було порушено положення ст.ст. 245, 280 КУпАП, а також на те, що рапорт поліцейського не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення з огляду на те, що працівник поліції є заінтересованою особою.

Вказує на те, що відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП в редакції зі змінами та доповненнями, що діяла в період з 01 січня 2021 року по 03 березня 2021 року, містила адміністративне стягнення тільки за керування річковими, морськими або маломірними суднами, а керування автотранспортними засобами такої відповідальності не було.

Також зазначає, що ОСОБА_1 не вживає алкогольні напої взагалі, оскільки хворіє та проходить курс лікування і вживає медичні препарати. Наявність запаху з порожнини рота є побічним ефектом медичних препаратів, а нестійка хода є симптомом захворювання.

Звертає увагу на те, що було порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки до суду надавались заяви з додатками про відкладення розгляду справи з поважних причин, а судовий розгляд 30 квітня 2021 року відбувся без завчасного належного повідомлення про дату розгляду справи.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Міняєва А.О., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку та законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, враховую те, що постанова була винесена без участі ОСОБА_1 та його адвоката, копію постанови адвокат отримав 06 травня 2021 року, що підтверджується матеріалами справи, тому причини пропуску строку є поважними, у зв`язку з чим, вважаю необхідним поновити строк на оскарження постанови.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП перш за все суд зобов`язаний безпосередньо повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, згідно змісту оскаржуваної постанови дані вимоги судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі, а саме суд, в порушення вищезазначених вимог закону, не з`ясував та не встановив безпосередньо обставини справи, які повинні встановлюватись під час судового засідання, а лише послався на зміст протоколу про адміністративне правопорушення, що є неприпустимім і слугує підставою для скасування такого судового рішення та прийняття нової постанови.

З`ясовуючи обставини вчинення адміністративного правопорушення апеляційним судом встановлено, що 19.02.2021 року о 22 год. 30 хв. в м. Дніпро, на пл. Героїв Майдану, 1/1, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Шкода Суперб», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначенні встановленні обставини і вина ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП об`єктивно підтверджується доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №131161 від 19.02.2021 року, який складений у відповідності до вимог ст. 256 КупАП та де викладено обставини вчинення адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зазначили, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження медогляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння; рапортом інспектора поліції від 19 лютого 2021 року, згідно якого під час несення служби за вказаною у протоколі адресою було зупинено автомобіль Skoda Superb під керуванням ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців, почервоніння очей, та який від проходження огляду в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків; розпискою ОСОБА_4 , якому передано автомобіль Skoda Superb, яким керував ОСОБА_1 ; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського на якому зафіксовано обставини події викладенні в протоколі про адмінстративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , і де він відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків.

Сукупність вищенаведених доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду встановленого законом, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Досліджені та перевірені обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Ствердження адвоката про те, що рапорт поліцейського не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення з огляду на те, що працівник поліції є заінтересованою особою є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Щодо доводів апелянта про відсутність на момент події акта, який встановлює адміністративну відповідальність, суд апеляційної інстанції вважає їх помилковими і безпідставними.

Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції було виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

З 01 липня 2020 року згідно Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року зазнала змін та передбачала відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими або маломірними суднами.

В той же час, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, відповідні положення з Закону України № 2617-VII від 22 листопада 2018 року були виключені. Вказаний закон набрав законної сили 03 липня 2020 року.

Тобто, Законом № 720-IX від 17 червня 2020 року повернуто у попереднє положення диспозицію ст. 130 КУпАП, яка існували на момент набрання чинності Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, отже, суд застосовує чинну редакцію частини 1 статті 130 КУпАП, тобто редакцію вказаної частини статті, яка є ідентичною як на день вчинення правопорушення так і на день розгляду справи.

Посилання в апеляції на те, що ОСОБА_1 вживає лікарські препарати, які мають побічні ефекти, тому працівники поліції помились та зробили передчасні висновки про наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння само по собі не спростовує висновок про доведеність вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КупАП, оскільки сама відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.

Щодо доводів апелянта про те, що було порушено право на захист, на думку апеляційного суду, є необґрунтовані.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції було неодноразово відкладено розгляд справи за заявами ОСОБА_1 та його захисника, та з метою спливу строків накладення адміністративного стягнення, і враховуючи вимоги розгляду справи судом в розумні строки, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Ствердження захисника про те, що ОСОБА_1 не було викликано в судове засідання на 30 квітня 2021 року є таким, що не знайшло свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи міститься довідка про доставку СМС-повідомлення останньому, яка була направлена завчасно.

Також зважаю на те, що в апеляційній інстанції ні ОСОБА_1 , ні його адвокат не були обмеженні в своїх процесуальних правах щодо захисту інтересів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому порушень цієї особи прав на захист з мотивів на які посилається адвокат в апеляції не вбачаю.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, приймаю до уваги, що подія адміністративного правопорушення мала місце 19 лютого 2021 року, тобто на момент прийняття даної постанови відповідно до вимог ст. 38 КупАП в редакції, яка діяла під час вчинення адміністративного правопорушення, сплинув трьох місячний строк накладення адміністративного стягнення, а тому адміністративне стягнення не може бути накладено на останнього.

За приписами п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при закінченні на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, вважаю необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді скасувати, прийняти нову постанову, якою закрити провадження на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити адвокату Міняєву А.О. строк на апеляційне оскарження постанови судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Міняєва А.О. - задовольнити частково.

Постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2021 року - скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду даної справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко