ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1359/21 Головуючий суддя І інстанції Колесник С. А.
Провадження № 33/818/1046/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

02 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Батракової О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 Батракової О.Ю. на постанову Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Постановою встановлено, що 14.01.2021 о 04:35 год. в м. Харкові по вул. Пушкінській, буд. 102, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Land Rover Freelander д/н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд зі згоди водія проведено на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820, тест 1009, проба позитивна та склала 0,24 проміле.

Згідно матеріалів провадження, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 у справі № 638/2055/20, яка 07.04.2020 набрала законної сили, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 Батракова О.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, складена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що в протоколі ОБ №205657 від 14.01.2021 повністю не зазначено посаду особи, яка склала протокол, у відповідній графі застосовуються скорочення, які не дають можливості ідентифікувати посаду особи, яка склала протокол. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення має порушення вимог КУпАП та Інструкції тому він не може бути належним і допустимим доказом по справі, оскільки містить неправдиву інформацію щодо обставин справи або ж відображає інші обставини справи, не зафіксовані на відеозаписі. Зазначає, що працівниками поліції не було виявлено ознак перебування в стані алкогольного сп`яніння, то у них були відсутні підстави для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Отже, огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено з порушенням вимог чинного законодавства і з огляду на це, результати огляду не можуть прийматись судом як належний і допустимий доказ. Крім того, дані зафіксовані в рапорті працівника поліції суперечать іншим матеріалам справи та спростовуються наданим поліцією відеозаписом. Також судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що працівники поліції не надали можливість ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, навмисно обмежили його права на захист та спростування перебування ним в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Доказів того, що автомобіль рухався, до суду не надано. Також посилається на те, що доданий до матеріалів справи відеозапис не може бути належним, допустимим та об`єктивним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки відео фіксація відбувалась не в порядку, передбаченому чинним профільним законодавством України. Також посилається на те, що бланк пояснень свідків заповнено працівником поліції, а не складено свідками особисто, отже вони не можуть прийматись як належний та допустимий доказ.

В судове засідання суду апеляційної ОСОБА_1 не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки зі зворотнім повідомленням, яку відповідно до зворотного повідомлення він отримав 06.09.2021, про що свідчить його власноручний підпис (а.с. 62).

Разом з тим, в судове засідання з`явився захисник ОСОБА_1 адвокат Батракова О.Ю., яка повідомила про те, що ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду справи, однак з`явитися не може, у зв`язку з тим, що знаходиться за кордоном, надав їй повноваження захищати його інтереси в судовому засіданні без його участі та їх позиція узгоджена.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Батракової О.Ю, яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3); письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 4-5); рапорті інспектора взводу № 2 роти №1 батальйону № 1 УПП в Харківській області Покунової В.В. (а.с. 6).

Як вбачається з тестування на алкоголь від 14.01.2021 року № 1009, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння із застосуванням приладу Drager Alcotest 6820 прилад ARHK 0115 згідно результатів якого перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 0,24 ‰ (а.с. 2).

З результатом тестування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки трансопртного засобу, за участі двох свідків, водій ОСОБА_1 погодився.

Вказані обставини стали об`єктивною підставою для складання працівниками поліції протоколу, відповідно до вимог ст. 254 КУпАП.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Батракова О.Ю. підтримала вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити. Вказала, що згідно відеозапису не збігається час, коли його зупинили з відомостями протоколу про адміністративне правопорушення. При яких обставинах, він їхав чи стояв, цього на відео не відображено. Зазначає, що працівники поліції спочатку виявили стан наркотичного сп`яніння, а потім алкогольного, вважає, що працівниками поліції порушено поряд огляду на стан сп`яніння. Вказує, що її підзахисного ніхто не примушував пройти огляд на місці зупинки з застосуванням приладу Drager Alcotest 6820. ОСОБА_1 не розумів того, що можна пройти огляд в медичній установі, якщо він не згоден з результатами драгера.

Крім того, захисник пояснила, що повноваження у цій справі вона отримала 23.02.2021, однак з того часу і до сьогодні в порядку, передбаченому чинним законодавством, дії, бездіяльність працівників поліції не оскаржувала, а також не зверталася до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України,не зверталася із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки є суб`єктивними, тобто незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, а тому, апеляційний суд вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Разом з цим, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , вбачається, що 14.01.2021 року у їх присутності водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, за результатами якого встановлено вміст алкоголю у видихаємому повітрі складає 0,24‰ (а.с. 4,5).

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , для надання особистих пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в суді першої інстанції доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення або в подальшому жодним чином не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не суперечить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), а також в рішенні Шачашвілі проти Німеччини ([ВП] № 9154/10, §§ 110-131, ЄСПЛ 2015), в якому Велика палата підтвердила, що відсутність вагомих причин для неявки свідка сама по собі не могла зумовити несправедливість судового розгляду, хоча вона залишалася дуже важливим фактором, який повинен бути врівноважено врахований при оцінці загальної справедливості судового розгляду, та не могла свідчити про порушення пунктів 1 та пункту 3 (d) статті 6.

Суд повинен піддавати перевірці дотримання принципу рівності сторін не лише у випадках, коли свідчення відсутнього свідка були єдиним або визначальним підґрунтям для засудження заявника, але й у випадках, коли було незрозуміло, чи є такі свідчення вирішальними або ж такими, що мають значну вагу та можуть ускладнити захист. Міра дотримання рівності, що необхідна для забезпечення справедливого розгляду справи, залежала б від ваги показань відсутнього свідка. Чим важливішими є такі докази, тим більшої ваги повинні мати врівноважуючі фактори, щоб провадження в цілому вважалося справедливим (див. також Боєць, згадане вище, § 76, та Valdhuter проти Румунії, № 70792/10, § 45, 27 червня 2017).

Так, письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно доповнюють останні у їх сукупності.

Апеляційний суд критично ставиться до посилань апелянта на те, що бланк пояснень свідків заповнено працівником поліції, а не складено свідками особисто, отже вони не можуть прийматись як належний та допустимий доказ, оскільки пояснення зафіксовані працівником поліції зі слів свідків (арк. 4.5), про що є відповідний власноручний підпис цих свідків, а тому ці твердження є не обґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

Крім того, зазначені свідки були присутні під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу і це не заперечувалось стороною захисту, отже доводи щодо внесення виправлень у протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205657 від 14.01.2021, апеляційний суд вважає необґрунтованим.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом спростовуються даними зазначеними в рапорті інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП Покунової В.В., відповідно до якого під час несення служби у Київському районі екіпаж 1201, рухаючись по вул. Весніна, до екіпажу звернувся невідомий, який відмовився називатися та який повідомив, що по вул. Пушкінській в бік цвинтаря рухається автомобіль синього кольору, водій начебто в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 6).

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будь-яких даних про те, що робив транспортний засіб Land Rover Freelander д/н. НОМЕР_1 о 04:35 год. 14.01.2021 біля цвинтаря та яким чином він туди потрапив, стороною захисту під час судового розгляду надано не було.

Крім цього, відносно водія ОСОБА_1 було складено постанову про адміністративне правопорушення серії АЕН № 3565893 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції взагалі відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також пояснення свідків, які були відібрані під час його складання. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами апелянта, оскільки в такий спосіб вбачається спроба ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що доданий до матеріалів справи відеозапис не може бути належним, допустимим та об`єктивним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки відео фіксація відбувалась не в порядку, передбаченому чинним профільним законодавством України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.2 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 Батракової О.Ю. - залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков