Номер провадження 3/754/1598/21
Справа №754/3451/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2021 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Журавська О.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 ,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №146481, гр. ОСОБА_1 22.02.2021 року о 01 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Лисківська, 8/24, керував транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину не визнав та зазначив, що в стані алкогольного сп`яніння він не перебував, а відмовився від проходження огляду у лікаря після того, як на нього здійснювали тиск працівники поліції.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Шимко А.О. просив закрити провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення посилаючись на те, що працівники поліції погрожували забрати автомобіль та скласти протокол за ст. 124 КУПАП якщо він погодиться пройти огляд на стан сп`яніння, а отже змусили ОСОБА_1 відмовитись від огляду. Також захисником було надано суду диск з відеозаписами, яким не було спростованого той факт, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними доказами у справі в їх сукупності, а саме:

-даними протоколу про адміністративне правопорушення;

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були свідками того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у лікаря-нарколога в медичному закладі;

-відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано в присутності двох свідків факт добровільної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі у лікаря-нарколога;

-поясненнями в суді інспектора роти 2 батальйону 1 полку №1 УПП в м. Києві ОСОБА_4, який пояснив, що при спілкуванні з водієм автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 в останнього була поведінка яка не відповідала обстановці і коли йому запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога він погодився. Після цього ОСОБА_1 сів в службовий автомобіль працівників поліції і вони поїхали в напрямку медичного закладу для проходження огляду. Коли їхали в службовому автомобілі, то у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Під час руху ОСОБА_1 комусь зателефонував і після розмови відмовився проходити огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога в медичному закладі. Службовий автомобіль було зупинено і в присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній відмовився.

Доводи ОСОБА_1 та його захисника з приводу того, що працівники поліції змусили його відмовитись від огляду на стан сп`яніння, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, а тому суд розцінює дані доводи як намагання уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 враховується його особа, ступінь вини, характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Стаття 130 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», яка діє з 17.03.2021 застосуванню до даних правовідносин не підлягає у силу норм ст. 8 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (454,00 гривни).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 283, 284, 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за вчинення якого накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави судовий збір в розмірі 454 /чотириста п`ятдесят чотири/ грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: