ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6186/21Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 33/817/551/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши в м. Тернополі з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , її захисника адвоката Саламандри Г. М., прокурора Дедюх Т. Я. адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , фізичної - особи підприємця, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

В зміненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати та постановити нову, якою на підставі ст. 22 КУпАП звільнити її від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172 6 КУпАП, у зв`язку з малозначністю скоєного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, та закрити провадження у справі.

Зокрема, зазначає, що вона не мала наміру уникати фінансового моніторингу, про що свідчить та обставина, що декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, було подано нею самостійно, з незначною затримкою лише в 9 днів, а саме 27.12.2020.

Апелянт стверджує, що вона не мала умислу на вчинення правопорушення, а також не мала жодного наміру ухилятись від подання декларації.

Посилається на те, що декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, нею було подано не на підставі виявленого НАЗК факту порушення, а самостійно суб`єктом декларування, що, на думку апелянта свідчить про відсутність умислу щодо несвоєчасного подання такої декларації.

Вказує, що в Законі України Про запобігання корупції (далі - Закону) не визначено терміну подання декларації згідно з ч. 2 ст. 45 цього Закону.

Так, на думку апелянта, в разі припинення здійснення діяльності особи цей термін не визначено взагалі, що унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

При цьому положення ч. 2 ст. 45 Закону не є бланкетними за своїм змістом та не відсилають до інших підзаконних нормативно правових актів.

Вважає, що відсутність законодавчого регулювання визначення строку подачі декларації особою, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, визначений самим Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) у роз`ясненнях щодо застосування окремих положень Закону України Про запобігання корупції.

Одним із доводів апеляційної скарги є те, що наслідки, які загрожують ОСОБА_1 у разі накладення на неї стягнення за вчинення даного адміністративного правопорушення, є занадто суворими, оскільки відповідно до ст. 59 Закону України Про запобігання корупції відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, а також про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, що формується та ведеться НАЗК.

Апелянт просить суд врахувати те, що вона раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, декларація подана з незначною затримкою, що не завдало шкоди державним чи суспільним інтересам.

Розглянувши матеріали справи, доводи зміненої апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Саламандру Г. М., які просили апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора, яка просила залишити постанову місцевого суду без змін, оскільки вважає її законною та обґрунтованою, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку за законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до положень ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів по справі та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим. Відносний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані це дані, які, маючи зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказування фактів. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Суддя апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанції належно встановив обставини справи, дав їм правильну правову оцінку та обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до передбаченої законом відповідальності.

Зокрема, як вбачається зі змісту протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, №158 від 06 квітня 2021 р., складеного начальником 1-го сектору (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України капітаном поліції Войнаровським З.Б., ОСОБА_1 , будучи особою, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах а і в пункту 2, пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону), 18.11.2020, припиняючи повноваження депутата Тернопільської міської ради та відповідно до підпункту б пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 вказаного Закону несвоєчасно, без поважних причин, а саме 27.12.2020 подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до матеріалів справи та оскаржуваної постанови рішенням Тернопільської міської ради № 7/1/2 від 11 листопада 2015 р. «Про визнання повноважень депутатів Тернопільської міської ради сьомого скликання» ОСОБА_1 була обрана депутатом Тернопільської міської ради.

Рішенням Тернопільської міської ради № 8/1/3 від 18 листопада 2020 р. «Про визнання повноважень депутатів Тернопільської міської ради восьмого скликання» визнано повноваження депутатів Тернопільської міської ради восьмого скликання та відповідно припинено повноваження депутатів Тернопільської міської ради сьомого скликання.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З об`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Відповідно до вимог підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на який поширюється дія Закону України «Про корупцію».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата ради, або ради, до складу якої його обрано.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно із вимогами абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 18 листопада 2020 року, припинивши відповідно до рішення Тернопільської міської ради № 8/1/3 від 18 листопада 2020 р. повноваження депутата Тернопільської міської ради та будучи суб`єктом, на який поширюється дія Закону, несвоєчасно, пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

У листі ВССУ від 22 травня 2017 року № 223-943/0/4-17 роз`яснено, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати, зокрема, об`єктивну сторону цього адміністративного правопорушення, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Встановлено, що ОСОБА_1 подала вказану декларацію несвоєчасно, без поважних причин, а саме 27 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

На переконання судді апеляційного суду, твердження апелянта в частині відсутності законодавчого регулювання визначення строку подачі декларації особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та те, що такий період визначений самим НАЗК, є неспроможними, з огляду на наступне.

Пунктом 5 частини 1 статті 12 Закону передбачено, що Національне агентство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Частиною 5 вказаної статті визначено, що нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Згідно п.п. 2 п. 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року №3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2019 року за №1300/34271, у редакції наказу НАЗК від 12.12.2019 року №168/19, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2019 року за №1300/34271, декларація перед звільненням - це декларація, яка подається відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах "а", "в" пункту 2 ч. 1 ст. 3 Закону. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону.

Відповідно до п. п. 2 п. 1 розділу І Роз`яснень НАЗК щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларацій та повідомлень про суттєві зміни в майновому стані) №1 від 03.02.2020, декларація особи, яка припиняє діяльність (декларація «перед звільненням»), - декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 було подано декларацію перед «звільненням» о 21 годині 54 хвилин 27 грудня 2020 року.

Під час розгляду справи місцевим судом було встановлено, що граничний термін подачі декларації перед звільненням для ОСОБА_1 був визначений Законом не пізніше 20 робочих днів із дати звільнення, тобто термін до 16 грудня 2020 року включно, тоді як остання подала декларацію перед звільненням суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом заповнення на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції лише 27 грудня 2020 року, тобто несвоєчасно.

Будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причини несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 як місцевому, так і апеляційному суду не надано.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З суб`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини. Зокрема, відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, настає за умови, що суб`єкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і має прямий або непрямий умисел.

Як передбачено ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільно небезпечний характер невчасного подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, як і свій обов`язок подати таку декларацію впродовж 20 днів з дня припинення діяльності, передбачала суспільно небезпечні наслідки такого неподання і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання, з чим погоджується суддя апеляційного суду.

Доводи ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду та в апеляційній скарзі про те, що у неї був відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, є непереконливими, оскільки умисел при вчиненні формальних складів адміністративних правопорушень полягає в усвідомленні відповідним суб`єктом протиправності своїх дій.

Так, до матеріалів справи долучено відповідь Тернопільської міської ради на запит заступника начальника Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області №713/55/118/03-2021 від 18.03.2021 про надання запитуваних інформацій та належним чином завірених копій ряду документів стосовно депутата Тернопільської міської ради сьомого скликання ОСОБА_1 .

У даній відповіді зазначено, що міським головою завчасно і систематично даються письмові нагадування всім депутатам міської ради про обов`язок щорічного подавання шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК відповідної декларації особи, уповноваженої на виконання функції місцевого самоврядування, про персональну відповідальність кожного за порушення вимог антикорупційного законодавства України ( а. с. 17).

Вищенаведеним також спростовується твердження апелянта, що їй не було відомо щодо граничного строку подання декларації перед звільненням.

Крім цього, суддя апеляційного суду звертає увагу на те, що відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП, повністю підтверджена дослідженими доказами, а саме: копією рішення Тернопільської міської ради № 7/1/2 від 11 листопада 2015 р. «Про визнання повноважень депутатів Тернопільської міської ради сьомого скликання», згідно якого ОСОБА_1 була обрана депутатом Тернопільської міської ради; копією рішення Тернопільської міської ради № 8/1/3 від 18 листопада 2020 р. «Про визнання повноважень депутатів Тернопільської міської ради восьмого скликання», яким визнано повноваження депутатів Тернопільської міської ради восьмого скликання та відповідно припинено повноваження депутатів Тернопільської міської ради сьомого скликання; витягом (скріншотом) з офіційного сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; копією Декларації, поданої ОСОБА_1 27 грудня 2020 року.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні суд першої інстанції обґрунтовано, на думку судді апеляційного суду, визнав факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, наведених в протоколі, доведеним.

Доводи, зазначені у зміненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 про можливість звільнення її від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю скоєного правопорушення, на увагу не заслуговують.

Звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю скоєного правопорушення, передбачене ст. 22 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

У даному випадку є неможливим застосування ст. 22 КУпАП, оскільки це суттєво знижує ефективність протидії корупції, дозволяє правопорушнику уникнути передбаченої законом відповідальності, тому застосування такої щодо адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є необґрунтованим та безпідставним.

Накладаючи на ОСОБА_1 стягнення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суддя суду першої інстанції в повній мірі урахував дані про особу, характер та обставини вчиненого правопорушення.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. ст. 33-34 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини, а тому підстави для скасування постанови місцевого суду відсутні.

З врахуванням вищевикладеного вважаю, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як цього просить апелянт, відсутні.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Змінену апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 31 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя