ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/995/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

03 листопада 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Московського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суддя першої інстанції при розгляді справи не з`ясував всіх обставин справи для правильного вирішення справи, а саме не надав оцінки її письмовим поясненням наданих суду, не звернув уваги на розбіжності між її поясненнями, які були надані 23.11.2020 року та рапортом, який складений працівником поліції в якому зазначена недостовірна та перекручена інформація, зворотна сторона схеми заповнена частково помилково. Також, зазначає, що водій іншого транспортного засобу, який їхав по своїй смузі не зупинився та поїхав далі.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді, посилаючись на те, що вона самостійно займається цією справою та у передбачений законом строк на оскарження подала апеляційну скаргу спочатку безпосередньо до апеляційного суду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), дійшов висновку про те, що строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості схеми місця ДТП, письмові пояснення ОСОБА_1 , рапорт працівника поліції.

Зокрема, судовим розглядом встановлено, що відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 23.11.2020 року о 17:20 год., в м. Харків по просп. Тракторобудівників в районі буд. 55-Б ОСОБА_1 керуючи автомобілем Skoda Fabia держ.номер НОМЕР_1 допустила виїзд на зустрічну смугу внаслідок чого допустила зіткнення з невстановленим автомобілем під керуванням невстановленого водія.

Тобто, ОСОБА_1 своїми діями порушила п.п. 2.3 б, 11.4 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Так, п. 2.3 «б» ПДР України, встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 11.4 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Поряд з цим, 23.11.2020 року, саме після скоєння ДТП працівник поліції зафіксував у схемі місця ДТП розташування транспортних засобів та прив`язку до місцевості. ОСОБА_1 ознайомився з цими відомостями та погодилась із правильністю їх фіксації, про що свідчить її власноручний підпис у схемі місця ДТП без будь-яких зауважень.

Крім того, 23.11.2020 року ОСОБА_1 власноручно написала письмові пояснення, з яких вбачається, що вона 23.11.2020 року близько 17.20 год. керуючи автомобілем Skoda, об`їжджала ДТП, що сталася у смузі її руху, пропустила зустрічні автомобілі та увімкнувши сигнал лівого повороту, коли вона закінчила маневр на зустріч їй їхав автомобіль (рухався посеред дороги не знижуючи швидкості) білого кольору, що призвело до зіткнення автомобілів та з місця ДТП зник.

Таким чином, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, фактично здійснила виїзд на смугу зустрічного руху, чим порушила вимоги п. 11.4 ПДР України, про що вірно зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що її письмові пояснення від 23.11.2020 року та відомості, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення містять розбіжності є необґрунтованими оскільки протокол про адміністративне правопорушення, а також схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися в порядку, передбаченому КАС України або до безпосереднього керівництва працівників поліції, а також ОСОБА_1 не зверталась зі скаргами до правоохоронних органів, відповідно до вимог КПК України, а тому твердження апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складання протоколу є необґрунтованими та розцінюються судом апеляційної інстанції як обраний спосіб захисту.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою провину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди заперечила. Причиною виникнення ДТП, на її думку, стало порушення правил дорожнього руху водієм, який допустив зіткнення автомобілів та зник з місця ДТП. Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ст.ст.279,280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне порушення.

Отже, у справі щодо ОСОБА_1 , суд повинен надати оцінку саме її діям в дослідженій дорожній обстановці на предмет відповідності ПДР України.

Викладені обставини свідчать про те, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3 б, 11.4 ПДР допустив зіткнення автомобілів.

Таким чином, посилання апелянта про відсутність в її діях складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляла будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність саме в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 п.п. 2.3 б, 11.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3 б, 11.4 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому її посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Московського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2021 року .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Московського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніко