Справа № 315/1629/21
Номер провадження № 3/315/648/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Окладнікова О.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 29.01.1996 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

-за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення-

ВСТАНОВИВ:

22.10.2021 року з ВП №1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області до Гуляйпільського районного суду Запорізької області надійшла справа з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №029459 від 17.10.2021 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП, в якому зазначено, що 17.10.2021 року об 11:30 годині за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 не наніс маркування на підлозі для дотримання в черзі відвідувачів, чим порушив п.п.4 п.9 Постанови КМУ 1236 від 09.12.2020 р.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 17.10.2021 року об 11:30 годині, коли до його магазину «Ветаптека» завітали працівники поліції для перевірки карантинних обмежень, то маркувальна розмітка була, але вже почала стиратися.

Суд, заслухавши правопорушника, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності події і складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), тому вона є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Станом на 17.10.2021 року відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма ч.1 статті 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Так, відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

09.12.2020 року була прийнята постанова КМУ №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яка чинна і на даний час.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №029459 від 17.10.2021 року, який складено відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП, зазначено, що 17.10.2021 року об 11:30 годині за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 не наніс маркування на підлозі для дотримання в черзі відвідувачів, чим порушив п.п.4 п.9 Постанови КМУ 1236 від 09.12.2020 р.

Однак пункт 9 постанови КМУ №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року, взагалі не містить підпунктів і не стосується забезпечення нанесення маркування на підлозі в приміщеннях магазинів для дотримання в черзі відвідувачів.

Зокрема, пунктом 9 постанови КМУ №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року, передбачено, що лікуючий лікар визначає на підставі галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я строк самоізоляції хворого на COVID-19 або особи з підозрою на інфікування COVID-19; строк самоізоляції становить 14 днів для осіб, які мали контакт із хворим на COVID-19, крім осіб, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 7 цієї постанови; строк самоізоляції становить 10 днів для осіб, які здійснили перетин державного кордону або контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповані території в Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та виїзду з них, та розпочинається через 72 години з моменту перетину державного кордону або контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповані території в Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та виїзду з них, крім випадків, передбачених абзацом тридцять шостим пункту 7 цієї постанови; строк самоізоляції становить 14 днів для осіб, які здійснили перетин державного кордону та прибули з Російської Федерації, Республіки Індія та перебували на їх території більше ніж сім днів протягом останніх 14 днів. Строк самоізоляції розпочинається з моменту перетину державного кордону та не може бути припинений в порядку, визначеному абзацом тридцять шостим пункту 7 цієї постанови.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах матеріалів про адміністративні правопорушення передбачено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністра МВС України №1376 від 06.11.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27941 (далі Інструкції).

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, та те, що сам протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містить суперечливу інформацію: в провину ставиться відсутність маркування на підлозі для дотримання в черзі відвідувачів в магазині і в той же час міститься посилання на неіснуючі підпункти в постанові КМУ №1236, а також те, що в матеріалах справи відсутні переконливі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 17.10.2021 року об 11:30 годині не наніс маркування на підлозі для дотримання в черзі відвідувачів, чим порушив п.п.4 п.9 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року, що виключає подію адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП України через відсутність в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події та складу правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7, 247 п. 1, 245, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП закрити, внаслідок відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Суддя О.І. Окладнікова