Справа № 308/6951/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
27.04.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці ДМС України Селеша О.Я., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 ,
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Чоп, мешканка АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Угорщини НОМЕР_1 , виданий 08.01.2020 органом ОСОБА_2 ,
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною і підлягає скасуванню. Зазначає, що протокол про порушення митних правил складено 10.06.2020, однак саме порушення митних правил, як вбачається з протоколу та постанови, відбулося 14.02.2020, тобто між датою вчинення порушення митних правил та датою складання протоколу пройшло приблизно 4 місяці, під час складання протоколу вона не була присутня, його не підписувала та будь-яких повідомлень про необхідність з`явитись куди-небудь для складення протоколу нею отримано не було та відповідно даний протокол від 10.06.2020 не може бути взятий до уваги судом, як належний та допустимий доказ. Також вказує на те, що визначаючи митну вартість товару, який суд присудив до конфіскації та розмір суми штрафу визначив на підставі даних, які містяться у розрахунку № 0047/004/2385 від 13.02.2020, який був виданий угорським підприємством «Renome-Arzenal KFT» і який суд визнав підроблений, отже як доказ для суду не може бути взятий за основу для визначення як митної вартості товару, так і розміру штрафу. Стверджує, що справа розглянута за її відсутності, а судові повістки не отримувала, окрім того, постійно проживає на території Республіки Угорщина, тобто на час розгляду справи перебувала за межами України. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, ухвалити нову, якою закрити провадження в справі у зв`язку із відсутністю в її діях складу порушення митних правил.
Заслухавши пояснення представника Закарпатської митниці ДФС України Селеша О.Я., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що пропущений на оскарження судового рішення строк підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню із таких підстав.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якої, із огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 надіслано відповідно до вимог закону; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін до апеляційного суду від неї не надходило.
Доводи клопотання про поновлення пропущеного строку підлягають задоволенню з огляду на таке.
Так, з оскаржуваної постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 чи її захисник не брали участь у розгляді справи. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення судом ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 чи її захисник отримували копію оскаржуваної постанови, що є порушенням положень ст. 295 КУпАП.
У зв`язку з наведеним доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнаються обґрунтованими, такими, що не спростовані матеріалами справи, у зв`язку з чим, заслуговують на увагу.
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції у встановлений законом строк.
На підставі наведеного, беручи до уваги положення законодавства України щодо доступу особи до правосуддя, надаючи їм перевагу перед принципом юридичної визначеності судового рішення, та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення, а також доводи, на які апелянтка посилається у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, - апеляційний суд, з метою недопущення порушення права особи на захист, доступ до правосуддя, причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнає поважними, і вважає за можливе такий поновити.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення підлягають задоволенню з огляду на таке.
Так, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, при розгляді справ про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначені вище вимоги щодо розгляду справ про порушення митних правил також передбачені ст. 489 МК України.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 483 МК України, правопорушення передбачене цією нормою матеріального права, характеризується діями, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів, одержаних незаконним шляхом, або таких що містять неправдиві відомості. Тобто, особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів……
Отже, винність є обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення яка виражає внутрішній психологічний зміст психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
У цій ознаці закріплений найважливіший конституційний принцип принцип суб`єктивного ставлення до вчиненого, тобто відповідальність тільки при наявності вини, закріплений у ст. 62 Конституції України.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків, а вчиненим із необережності коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Судове рішення суду будь-якої інстанції повинно відповідати вимогам, встановленим законодавством: правосудність (тобто законність і обґрунтованість) судового рішення, його повнота, зрозумілість, справедливість, безумовність та безальтернативність.
Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально як дотримання вимог закону, а в ширшому значенні у світлі верховенства права.
Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил апеляційний суд доходить висновку про те, що як митним органом, так і судом першої інстанції вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права дотримані не були, і судом першої інстанції постановлено судове рішення, яке не можна визнати законним та обґрунтованим.
У підтвердження висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України порушення митних правил суд першої інстанції послався на дані протоколу про порушення митних правил, митної декларації від 14.02.2020, рахунку на придбання товару, листа-відповіді директора підприємства «Renome-Arzenal KFT».
Апеляційний суд вважає, що, посилаючись на вищевказані докази як такі, що підтверджують вину ОСОБА_1 у порушенні митних правил, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки як цим доказам, так і фактичним обставинам справи, а також не досліджував наявність вини, як обов`язкової ознаки адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_4 , у зв`язку із чим, висновки про винність особи в скоєнні правопорушення не обґрунтував, судове рішення належним чином не вмотивував.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 , надаючи документи на телевізор при митному огляді, була переконаною, що такі відповідають дійсності.
З матеріалів справи вбачається, що з метою офіційного підтвердження наданого ОСОБА_1 документу, за ініціативою Закарпатської митниці ДМС директору підприємства «Renome-Arzenal KFT» був направлений запит (а. с. 11).
Відповідно до отриманої відповіді вбачається, що зазначені в запиті рахунки є підробленими (а. с. 12-14).
При оцінці вказаних документів, апеляційний суд враховує наступне: матеріали справи про порушення митних правил містять копію відповіді директора угорського підприємства. При цьому у вказаній відповіді (документі) відсутні невід`ємні атрибути документа, зокрема, відбиток печатки. Тому, на переконання суду, вказаний документ (відповідь) не може бути визнаний допустимим доказом. При цьому, враховується те, що в перекладеній відповіді директора угорського підприємства не міститься даних про попередження перекладача про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад. З указаних вище підстав цей документ також не може бути взятий до уваги при розгляді справи і вирішенні питання щодо винуватості ОСОБА_1 ..
З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що в суду першої інстанції не було достатніх підстав стверджувати, що наданий ОСОБА_1 рахунок є підроблений.
При цьому, матеріали справи про порушення митних правил не містять достовірних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , надаючи при в`їзді в Україну для митного оформлення рахунок на телевізор, була обізнаною про те, що такий рахунок може бути підробленим.
Про необізнаність ОСОБА_1 про те, що рахунок на телевізор може бути підробленим, свідчить і те, що вона самостійно обрала спосіб проходження митного контролю по смузі руху «червоний коридор» та декларування товару, який вона ввозила на митну територію України, хоча могла завезти цей товар, обравши спосіб митного контролю «зелений коридор», так як його вартість не перевищувала 500 Євро, а загальна маса 50 кг, і при цьому, відповідний телевізор є бувшим у використанні.
Разом із тим, заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що наявність або відсутність документа, на підставі якого було визначено вартість майна, яке ОСОБА_1 ввозила на митну територію України, жодним чином не впливало на митні процедури, оскільки таку вартість митний орган міг визначити самостійно, на підставі відповідного методу визначення ціни товару, а у разі перевищення мінімально допустимої вартості товару, вона мала можливість сплатити відповідне ввізне мито на такий товар та розмитнити його за процедурою, чітко визначеною законодавством, і саме тому, нею було обрано для проходження митного контролю так званий «червоний коридор».
Інших достовірних доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України порушення митних правил у справі не має.
Зазначене свідчить про те, що, ввозячи на митну територію України телевізор марки «SAMSUNG ue55ge67rat», ОСОБА_1 діяла правомірно.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що доказів, які підтверджують, що громадянка ОСОБА_1 усвідомлювала свої дії як протиправні, передбачала або повинна була, і могла передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення товару через митний кордон України або можливість такого порушення, бажала, свідомо допускала його, або легковажно розраховувала на його відвернення, у справі не встановлено. У матеріалах справи відсутні й докази, які б указували на те, що ОСОБА_1 передбачала можливості настання шкідливих наслідків, повинна була чи могла їх передбачити.
Аналізуючи суб`єктивну сторону діяння ОСОБА_1 апеляційний суд також доходить висновку, що остання не була зобов`язана передбачати можливість того, що при покупці телевізору їй буде надано підроблений рахунок і не могла цього передбачити. Окрім того, встановлено, що ОСОБА_1 вчинила всі необхідні дії для додержання митних правил щодо переміщення телевізору через митний кордон України, подавши митному органу, передбачений законом та нормативно-правовими актами пакет документів.
Доводи апеляційної скарги достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності викладених у ній тверджень, тому, керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд доходить висновку про необхідність прийняття до уваги доводів апеляційної скарги.
Разом із тим, знайшли своє підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що протокол про порушення митних правил складено 10.06.2020, однак сама подія мала місце 14.02.2020, тобто між датою ввезення ОСОБА_1 телевізору на територію України та датою складання протоколу пройшло приблизно о 4 місяці, під час складання протоколу ОСОБА_1 не була присутня, його не підписувала та будь-яких повідомлень про необхідність з`явитись куди-небудь для складення протоколу не отримувала, що в свою чергу свідчить про порушення права особи на захист та, відповідно, про недопустимість протоколу та доданих до нього матеріалів як доказів у справі.
Інших достовірних доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України порушенні митних правил у справі не має.
Отже, вищенаведене свідчить про те, що у діяннях ОСОБА_1 відсутня вина, як обов`язкова ознака будь-якого адміністративного правопорушення, а тому в її діях відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення стягнення або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду, якщо таке обмеження зашкодило всебічному розгляду справи та вплинуло або могло вплинути на винесення обґрунтованої постанови за результатами її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення стягнення або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_1 у передбаченому ч. 1 ст. 483 МК України порушенні митних правил, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а представником митного органу не заявлялось клопотань про направлення матеріалів справи до митного органа для проведення додаткової перевірки, і що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 вичерпані, у зв`язку з чим, постанова місцевого суду як незаконна та необґрунтована, підлягає скасуванню, апеляційна скарга задоволенню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що представником митного органу жодних належних та допустимих доказів у спростування доводів апеляційної скарги, які б підтверджували висновки суду першої інстанції, і клопотань про витребування таких доказів, призначення експертизи, тощо, не заявлялось; що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні проступку вичерпані.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан