Номер провадження: 33/813/658/21
Головуючий у першій інстанції Чванкін С.А.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.

за участю: секретаря судового засідання Фабіжевської Т.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму у розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,2 гривні.

Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06.10.2019 року о 04 годині 58 хвилин керував автомобілем «Шкода», н/з НОМЕР_1 , по вул. Левітана в м. Одеса з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України».

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року скасувати, справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови, пояснюючи обставини зупинки його працівниками поліції та складання протоколу, зазначає, що у стані алкогольного сп`яніння не перебував, через відмову працівників поліції надати йому для ознайомлення сертифікат відповідності алкотестера «Драгера», на якому йому було запропоновано пройти огляд, наполягав на проведенні огляду на стан сп`яніння у медичній установі, що було розцінена працівниками поліції як ухилення від огляду на стан сп`яніння, що і стало підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення. Окрім того, апелянт підкреслює, що справу судом першої інстанції було розглянуто за його відсутності, з урахуванням відсутності у матеріалах справи доказів направлення йому судового повідомлення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 також ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови ним отримано не було, а про її існування йому стало відомо лише 09.04.2021 року.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно положень ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Оскільки матеріали справи не містять доказів отримання апелянтом оскаржуваної постанови, яку було винесено за його відсутності, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню для забезпечення права особи на доступ до правосуддя.

Разом з тим, апеляційний суд не в змозі погодитись із доводами апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 090465 від 06.10.2019 року, з якого вбачається, що 06.10.2019 року о 04 годині 58 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода», н/з НОМЕР_1 , по вул. Левітана в м. Одеса, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України».

При цьому, з тексту зазначеного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 протокол підписав, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначив, що з протоколом не згоден, доказів його вини не має. Однак, вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що 06.10.2019 року о 04 годині 58 хвилин вони були свідками того, що ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова, нестійка хода, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та у встановленому законом порядку в медичному закладі (а.с.3,4). Підстави для недовіри або сумнівів в правдивості та об`єктивності пояснень свідків у суду апеляційної інстанції відсутні.

Посилання ОСОБА_1 на неналежне його сповіщення судом першої інстанції про слухання справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки після надходження справи до суду її було призначено до розгляду на 28.11.2019 року, про що ОСОБА_1 , у відповідності до положень ч.1 ст.277-2 КУпАП було повідомлено шляхом направлення рекомендованим листом на його адресу, зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення, щодо хибності зазначення якої ОСОБА_1 не заявлялось, судової повістки (а.с.6,7). Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що апелянта було сповіщено належним чином про направлення протоколу на розгляд до Київського районного суду м. Одеси ще у день складання такого протоколу, що апелянт підтвердив власним підписом у відповідній графі. Втім у подальшому розглядом справи він не цікавився, правами, передбаченими ч.1 ст. 268 КУпАП, а зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи не скористався.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що у стані алкогольного сп`яніння не перебував, через відмову працівників поліції надати йому для ознайомлення сертифікат відповідності алкотестера «Драгера», на якому йому було запропоновано пройти огляд, наполягав на проведенні огляду на стан сп`яніння у медичній установі, що було розцінена працівниками поліції як ухилення від огляду на стан сп`яніння, що і стало підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Втім такі доводи апелянта зводяться виключного до нічим не підкріплених припущень та не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що 06.10.2019 року о 04 годині 58 хвилин вони були свідками того, що ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова, нестійка хода, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та у встановленому законом порядку в медичному закладі (а.с.3,4). Підстави для недовіри або сумнівів в правдивості та об`єктивності пояснень свідків у суду апеляційної інстанції відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому слід визнати, що висновок районного суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, підтверджений наявними у матеріалах справи доказами.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування або для зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко