Єдиний унікальний номер судової справи 487/1289/20
Номер провадження 33/812/15/21 Головуючий у місцевому суді: Щербіна С.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - Данилюка Руслана Валерійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 травня 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 травня 2020 року встановлено, що 26 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД №297711, відповідно до якого 26 лютого 2020 року о 01 годині 15 хвилині водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобіль марки і модель BMW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в місті Миколаєві по вулиці Кругова, біля будинку №59, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 правопорушник ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із судовим рішенням, 18 грудня 2020 року захисник Данилюк Р.В. подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 травня 2020 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

На переконання захисника, оскаржувана постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, а розгляд справи проведено судом поверхнево, без з`ясування усіх обставин справи.

Стверджував, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а разом з його товаришем перебував на автомийці, де вони зупинилися помити автомобіль під час чергового відрядження.

Окрім того, вказував на те, що справа не підсудна Заводському районному суду міста Миколаєва, оскільки правопорушення вчинено на території Ленінського району міста Миколаєва, а зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є с. Майорівка, що розташоване у Новобузькому районі Миколаївської області.

Також, в апеляційній скарзі заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови суду, у зв`язку із тим, що вказаний строк, пропущений з поважних причин, оскільки копію постанови ним було отримано лише 09 грудня 2020 року.

В судове засідання призначене на 05 січня 2021 року захисник Данилюк Р.В. не з`явився. 04 січня 2021 року останній направив на адресу апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи по суті у зв`язку з перебуванням його на самоізоляції. Разом тим, захисник не заперечував проти розгляду клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за його відсутності.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом через свого захисника, повноваження на ведення справи в суді якого дає останньому право на вчинення від імені особи, яку він представляє, усіх процесуальних дій, які може вчинити така особа (а.с.30,31).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).

Так у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Отже, з урахуванням диспозиції вищевказаної норми та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за цими обставинами, та враховуючи, що особа, яка подала апеляційну скаргу, та її захисник, судом повідомлені про місце, дату та час розгляду справи та захисником подана заява, в якій останній не заперечував проти розгляду клопотання за його відсутності, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження без їх участі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в межах розгляду питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

За приписами КУпАП, процесуальні дії під час провадження у справі про адміністративне правопорушення мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

За положеннями ст.289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення строку необхідно виходити з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Так, причина пропуску строку звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою на постанову місцевого суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Так, за матеріалами провадження встановлено, що 26 лютого 2020 року водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, про що працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення в присутності двох свідків.

Згідно вказаного протоколу адресою місця проживання правопорушника зазначено АДРЕСА_2 ).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення також слідує, що ОСОБА_1 , при його складанні, були роз`яснені права та обов`язки, що передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, і повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться в Заводському районному суді міста Миколаєва. Зазначений протокол про адміністративне правопорушення містить підпис ОСОБА_1 , що підтверджує ознайомлення з його змістом та отримання його копії останнім. При цьому, жодних заперечень водія ОСОБА_1 щодо складання протоколу, зокрема і щодо зазначеного його місця проживання протокол не містить.

Судові повістки-повідомлення направлялися ОСОБА_1 за адресою зазначеною саме у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.12). Будь-якої іншої інформації про місця проживання правопорушника, матеріали справи не містять.

14 травня 2020 року Заводським районним судом міста Миколаєва винесено постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Апеляційну скаргу захисник ОСОБА_1 - Данилюк Р.В. подав до суду лише 18 грудня 2020 року, тобто через 7 місяців після постановлення оскаржуваної постанови суду.

На поважність пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення захисник Данилюк Р.В. посилається на отримання постанови суду лише 09 грудня 2020 року.

Інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження захисник не наводить.

До того ж, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - Данилюк Р.В., як на підставу поновлення строку не вказує об`єктивних причин, які перешкодили вчасно подати апеляційну скаргу.

Доводи щодо дати отримання копії постанови, як підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення ст.294 КУпАП пов`язують строки оскарження виключно з моментом винесення судом відповідної постанови, а не з моментом її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та його захисник Данилюк Р.В. звернулись до Заводського районного суду міста Миколаєва із заявою, в якій просили надати для ознайомлення матеріали справи та копію постанови від 14 травня 2020 року. Зі змісту вказаної заяви убачається, що станом на 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було достеменно відомо про наявність постанови суду, винесеної у справі №487/1289/20.

Тобто з 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та його захисник Данилюк Р.В. були обізнані про наявність оскаржуваної постанови. Обізнаність про винесення постанови давала, як самому ОСОБА_1 та і його захиснику Данилюку Р.В. можливість дізнатись про результат розгляду справи, отримати судове рішення та вчасно його оскаржити.

Втім, копію постанови отримано захисником Данилюком Р.В. лише 09 грудня 2020 року, тобто більше ніж за 2 місяці після того, як стало відомо про наявність постанови (а.с.17).

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження неможливості отримати копію постанови раніше або відмови районного суду у надані копії оскаржуваного судового рішення раніше 09 грудня 2020 року.

Більш того, відповідно до ч.ч.1,3 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Як вбачається з сайту Єдиний державний реєстр судових рішень, постанова Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 травня 2020 року (справа 487/1289/20) надіслана до Реєстру судом 26 травня 2020 року, зареєстрована в реєстрі 27 травня 2020 року та оприлюднена 28 травня 2020 року.

Вказане свідчить про те, що як з 28 травня 2020 року, тобто з моменту оприлюднення оскаржуваної постанови судді, так і з 01 жовтня 2020 року, тобто коли, згідно пояснень ОСОБА_1 та його захисника Данилюка Р.В., останнім стало відомо про наявність постанови, останні мали можливість з нею ознайомитись.

Більше того, з матеріалів справи вбачаться, що з 26 лютого 2020 року ОСОБА_1 було відомо про наявність протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №297711, копію якого ним було отримано того ж дня. Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Заводському районному суді міста Миколаєва.

Втім, з цього часу, 26 лютого 2020 року і по 01 жовтня 2020 року (дата подання ОСОБА_1 та його захисником Данилюком Р.В. заяви про ознайомлення з матеріалами справи та надання копії постанови) особа, яка притягується до адміністративної відповідальності тривалий час не цікавилася ані рухом справи, ані наслідками її розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість зв`язатися з Заводським районним судом міста Миколаєва засобами телефонного зв`язку (лінія зайнята або ніхто не відповідав) не підтверджено жодними доказами.

Також, в апеляційній скарзі захисником зазначено, що з часу складання протоколу про адміністративне правопорушення та до початку жовтня 2020 року ОСОБА_1 тривалий час перебував у відрядженні. Втім, окрім посилань в апеляційній скарзі жодних доказів на підтвердження зазначеного, захисник також не надає.

З рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Так, в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що «від судів вимагається вказувати підстави для поновлення права на оскарження судового рішення, однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки вказується на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

Процедура визначення строку для подання апеляційної скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже враховуючи достатні дані про обізнаність правопорушника ОСОБА_1 щодо складання протоколу відносно нього, а також те, що матеріали справи не містять підтверджень того, що ОСОБА_1 цікавився ходом розгляду справи відносно нього, та самим правопорушником, не надано таких підтверджень, апеляційний суд вважає, що останній на власний розсуд не скористався своїм правом на захист у суді.

Зважаючи, на принцип диспозитивності, який передбачає, що кожна особа користується своїми правами на свій власний розсуд і використовує той обсяг прав, передбачений КУпАП, який вважає за потрібне та враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КУпАП строку. Обставини, на які посилається захисник, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним чи ОСОБА_1 своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що провадження у справі про адміністративне правопорушення розглянуто всупереч положенням ст.268 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 був безпідставно позбавлений права приймати участь у судовому засіданні та давати пояснення по суті справи і заявляти клопотання, тобто він був позбавлений можливості реалізувати свої права у суді, то вказане не знайшло свого підтвердження та не є безумовною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження захисником ОСОБА_1 - Данилюком Р.В. постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 травня 2020 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, у випадку відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, апеляційна скарга повертається апеляційним судом особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Данилюку Руслану Валерійовичу у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала: захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Данилюку Руслану Валерійовичу.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова