КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/405/2021 Постанова винесена суддею Єсауленко М.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та її захисника Шабельнікова А.В., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, не одруженої, працюючої офіціантом в ресторані «Бланке», РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 02 травня 2020 року о 23 год. 50 хв. по пр. Науки, 38 в м. Києві ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Chery Kito», державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився за згодою водія у присутності двох свідків за допомогою спеціального технічного засобу - приладу газоаналізатору «Drager Alcotest 6820» №ARHK-0525, вміст алкоголю становив 0,87 проміле.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розглядаючи дану справу, суд не дав належної оцінки доказам та не вжив заходів для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи.

Так, зазначає, що, в порушення вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський неправомірно відносно неї застосував поліцейський захід (лише для перевірки документів, інших підстав для зупинення автомобіля у нього не було), оскільки правил дорожнього руху вона не порушувала, і їй до цього часу невідомо, що власне стало причиною зупинки її транспортного засобу працівниками поліції, оскільки зі слів поліцейського його підхід до автомобіля був викликаний тим, що автомобіль здійснив нібито проїзд на жовтий сигнал світлофору, але це нічим так і не підтвердилось у судовому засіданні.

Також у протоколі не зазначена ні одна ознака сп`яніння, які затверджені Наказом МВС України та МОЗ України від 19.11.2015 р. №1452/735 (Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Крім того, у протоколі зазначено, що вона нібито керувала транспортним засобом саме в стані алкогольного сп`яніння, а не з ознаками такого сп`яніння, із запахом з порожнини рота, хиткою ходою та тремтінням рук, тобто всі ці дії можна було спостерігати за нею одночасно, що явно не відповідає обстановці викладеній щодо суті адміністративного правопорушення.

Зазначає й те, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають протиріччя між собою та є не логічними, оскільки вони надавали свої пояснення через 24 години, підтвердивши тим, що пояснення ними записано вірно та ними прочитано, зауважень не мають.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що нібито огляд її на стан сп`яніння був здійснений 02.05.2020 р. о 23 год. 50 хв., протокол про адміністративне правопорушення складений 02.05.2020 р. о 23 год. 59 хв., а у чеку до приладу вимірювання стану сп`яніння зазначено, що огляд проводився 03.05.2020 р. в 0 год., при цьому зі змісту пояснень свідків вбачається, що вони були запрошені в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення 03.05.2020 р. о 24 год., що свідчить про те, що в порушення вимог чинного законодавства України, огляд на стан сп`яніння відбувся за відсутності свідків, а в подальшому свідки лише зафіксували та підтвердили дані вимірювального приладу, чек якого не містить відомостей щодо якого саме протоколу його було долучено.

Отже, огляд її на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Драгера, зокрема чек Драгера, в жодному разі не може бути доказом перебування її в стані алкогольного сп`яніння на момент складання протоколу, а тому відсутні докази, які б вказували на керування нею транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, зазначає, що акт огляду її на стан алкогольного сп`яніння складений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки не містить підпису особи, яка його склала, що свідчить про недійсність огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, а тому не може бути належним доказом по справі.

Також в порушення вимог ст. 268 КУпАП, працівниками поліції їй не було роз`яснено її права, чим було порушено її право на захист, що передбачено ст. 59 Конституції України.

Крім того, зазначає, що після проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу вона у протоколі про адміністративне правопорушення висловила свою незгоду з показниками Драгеру, однак, після такої незгоди, в порушення поліцейським вимог Інструкції, вона не була направлена до відповідного закладу охорони здоров`я для проведення огляду, відповідне направлення водія на огляд та акт лікаря в матеріалах справи відсутні.

Щодо зазначення працівником поліції у рапорті про те, що вона відмовилась у присутності двох свідків від проходження огляду у лікаря в передбаченому законом порядку, то, в порушення вимог Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення не містить жодних відомостей ані про таку пропозицію, ані про її відмову від проходження огляду у закладі охорони здоров`я, а отже, зміст протоколу є неповним та не відповідає вимогам законодавства.

Окрім цього, протокол про адміністративне правопорушення не містить по батькові особи, яка його склала, що порушує вимоги змісту протоколу, передбачені ч. 1 ст. 256 КУпАП.

А тому протокол про адміністративне правопорушення не можна брати до уваги як доказ, оскільки він отриманий із порушенням гарантованого п. b) ч. 2 ст. 6. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП права на захист, що викликає обґрунтований сумнів щодо суворого додержання законності відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП у цьому провадженні і відповідно щодо доведення її вини.

До того ж сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Отже, порушення поліцейським Інструкції та Порядку при здійсненні огляду, направлення на огляд та оформлення його результатів, в тому числі у разі незгоди з його результатами огляду - тягне за собою визнання недійсними результати огляду, порушення порядку складання протоколу і як наслідок звільнення від адміністративної відповідальності особи в суді.

Крім того, зазначає, що відповідно до редакції КУпАП, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови суду від 22.07.2020 р., редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП розміщена на офіційному веб-сайті Верховної Ради України, не передбачала об`єктивною сторону адміністративного правопорушення керування наземним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому притягнення її до відповідальності за нібито вчинення адміністративного правопорушення, вказівка на яке відсутня в чинному на момент винесення постанові законодавстві, грубо порушує її права та законні інтереси.

За таких обставин, справа підлягає закриттю за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, та скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Дана справа була призначена до розгляду в суді апеляційної інстанції на 30.09.2020 року, однак у зв`язку із задоволенням клопотання захисника Шабельнікова А.В. про виклик і допит в якості свідка інспектора ПП, яке підтримала ОСОБА_1 , розгляд справи було перенесено на 03 листопада 2020 року, але у зв`язку з хворобою судді справу було знято з розгляду і призначено на 15 грудня 2020 року.

Будучи повідомленою про день та час розгляду, ОСОБА_1 , як у судове засідання 15 грудня 2020 року, так і у наступні судові засідання, призначені на 14 січня 2021 року та на 01 лютого 2021 року, до суду апеляційної інстанції не з`явилася, а за наданими захисником Шабельніковим А.В. документами та клопотанням, ОСОБА_1 є вагітною та просить розглядати справу без її участі, а тому, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, та те, що неявка ОСОБА_1 не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без її участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Шабельнікова А.В. на підтримку доводів апеляційної скарги з доповненнями до неї, інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самою ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, яка у поясненнях лише вказала, що «не згодна з показниками Драгеру»; роздруківці тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, з показником вмісту алкоголю 0,87 ‰, та містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з результатами тестування; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 було виявлено 0,87 ‰ алкоголю, та який містить підпис ОСОБА_1 , яким вона засвідчила, що з результатами згодна; поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими засвідчено факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого показав 0,87 ‰, а також рапорті інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_5 та відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про порушення інспекторами поліції порядку проведення її огляду на стан сп`яніння, а саме те, що вона, не погодившись з результатами огляду на приладі «Драгер», висловила у протоколі про адміністративне правопорушення про свою незгоду з ними, однак не була направлена працівниками поліції до відповідного закладу охорони здоров`я для проведення огляду, то вони не відповідають дійсностіта спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий у суді апеляційної інстанції за участі захисника Шабельнікова А.В., а також поясненнями допитаного під час апеляційного розгляду інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_5, відповідно до яких - ОСОБА_1 було зупинено за порушення ПДР, а саме - за проїзд на жовтий сигнал світлофора, та у ході спілкування, виявивши у неї ознаки сп`яніння, їй було запропоновано пройти огляд на приладі «Драгер», при цьому ОСОБА_1 проходила огляд на стан алкогольного сп`яніння добровільно, у присутності свідків, особисто і самостійно розпечатувала мундштук та перед тим як проходити тест переконалася, що на приладі, після контрольного забору повітря, показники дорівнюють нулю, а після здійснення видихання нею у прилад «Драгер», показники тесту показали 0,87 ‰, з якими ОСОБА_1 не погодилася, тоді працівники поліції запропонували їй проїхати на огляд до лікаря нарколога, але вона, нічого не сказавши на таку пропозицію працівників поліції, розвернулася та відійшла в сторону, після чого працівники поліції роз`яснили їй, що така її поведінка буде розцінена, як відмова від огляду у лікаря нарколога, але ОСОБА_1 , не спілкуючись з працівниками поліції, розвернулася та пішла до свого автомобіля, у зв`язку з чим відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення.

А відтак, протилежні доводи, викладені в апеляційній скарзі,про проведення такого огляду з порушенням вимог Закону, не заслуговують на увагу та розцінюються судом як намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Також не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення процедури та спростовування факту вимоги працівників поліції пройти огляд у закладі охорони здоров`я через відсутність у матеріалах справи відповідного направлення її на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки, за змістом Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, таке направлення видається лише у разі наявності згоди водія пройти огляд в закладі охорони здоров`я, а такої згоди, як свідчить відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ОСОБА_1 не надавала.

Щодо посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що у протоколі не зазначена жодна ознака сп`яніння із вказаних у Інструкції, то вони є надуманими та не заслуговують на увагу, оскільки, як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, інспектором зазначено про керування ОСОБА_1 автомобілем саме в стані алкогольного сп`яніння, а зазначені ознаки такого сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, виражене тремтіння пальців рук, які в розумінні п.п. 3, 6 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або не згоди з результатами огляду, проведення такого огляду у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, та визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який в даному випадку і було встановлено за результатами проведення працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням приладу "Драгер".

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у рапорті працівником поліції зазначено, що вона відмовилась у присутності двох свідків від проходження огляду у лікаря в передбаченому законом порядку, а протокол про адміністративне правопорушення, в порушення вимог Інструкції, не містить жодних відомостей ані про таку пропозицію, ані про її відмову від проходження огляду у закладі охорони здоров`я, а тому зміст протоколу є неповним та не відповідає вимогам законодавства, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.9 (а) ПДР України, та всупереч доводам апелянта, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також є безпідставними та необґрунтованими і доводи ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення не можна брати до уваги як доказ, оскільки він отриманий із порушенням гарантованого п. b) ч. 2 ст. 6. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що викликає обґрунтований сумнів щодо суворого додержання законності у цьому провадженні і відповідно щодо доведення її вини, і сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки протокол серії ДПР18 № 413245 від 02 травня 2020 року складений та підписаний уповноваженою на те особою; містить необхідну інформацію про особу правопорушника, відомості щодо двох свідків правопорушення та їх підписи, а також дані про те, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що засвідчено її підписом. Крім того, в протоколі повно та правильно викладено суть правопорушення; виходячи з характеру вчинених дій, указано про те, що ОСОБА_1 керувала автомобілем в стані алкогольного сп`яніння із зазначенням ознак алкогольного сп`яніння, результат проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер»; є вказівка на порушення ОСОБА_1 п. 2.9 (а) ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою в даному випадку встановлено відповідальність саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП.

При цьому протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, а тому в межах даного акту і проводиться судовий розгляд.

При цьому, що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що огляд її на стан сп`яніння був здійснений 02.05.2020 р. о 23 год. 50 хв., протокол про адміністративне правопорушення складений 02.05.2020 р. о 23 год. 59 хв., у чеку до приладу вимірювання стану сп`яніння зазначено, що огляд проводився 03.05.2020 р. в 0 год., а зі змісту пояснень свідків вбачається, що вони були запрошені в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення 03.05.2020 р. о 24 год., що, на її думку, свідчить про те, що в порушення вимог чинного законодавства України огляд її на стан сп`яніння відбувся за відсутності свідків,то вони є безпідставними, оскільки з пояснень допитаного під час апеляційного розгляду інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , а також складеного ним же рапорту по обставинам даної події, вбачається, що 02.05.2020 року, знаходячись у складі патруля 103, приблизно о 23 год. 50 хв. по пр. Науки, 38 в м. Києві ними був помічений автомобіль «CheryKito», державний номерний знак НОМЕР_2 , який порушив ПДР, а саме здійснив проїзд на забороняючий жовтий сигнал світлофора, після зупинки даного автомобіля було виявлено, що водій ОСОБА_1 керує з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, виражене тремтіння пальців рук), у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», який вона пройшла у присутності двох свідків, показник був 0,87 ‰, з яким ОСОБА_1 погодилась, підписавши акт огляду та чек Драгеру, у зв`язку з чим відносно неї було складено протокол, але під час ознайомлення з ним вона висловила свою незгоду з результатами, тоді їй у присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд у лікаря нарколога, але вона відмовилася, тому дата та час проходження огляду ОСОБА_1 та складання протоколу зазначені правильно, а при складанні пояснень свідків ним у даті та часі відібрання пояснень у свідків була допущена технічна помилка, що не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи та не є підставою для скасування постанови суду і закриття провадження у справі.

Водночас, і хронологія зафіксованих на відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції подій спростовує надумане посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були присутніми під час її огляду на стан сп`яніння, а в подальшому лише зафіксували та підтвердили дані вимірювального приладу.

Щодо дати та часу вчинення правопорушення зазначеного у протоколі - 02.05.2020 р. о 23 год. 50 хв., в той час коли в роздруківці «Драгера» дата та час огляду зазначено - 03.05.2020 р. в 00 год. 00 хв., то за умови, що це відбувалося на межі зміни діб і цей часовий проміжок незначний, в межах 10 хвилин, зазначений факт не може впливати на обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки сам факт вчинення правопорушення був, відповідний огляд на виявлення ознак алкогольного сп`яніння проводився, що самою ОСОБА_1 та її захисником не оспорюється.

Що стосується доводів апелянта про незаконність зупинки працівниками патрульної поліції її автомобіля, з огляду на вимоги Закону України «Про Національну поліцію», то, зазначене, виходячи з приписів ст. 294 КУпАП, не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Щодо не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення ім`я по батькові інспектора патрульної поліції, який його склав, а також відсутності в акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобі підпису особи, яка його склала, то вказані недоліки не є суттєвими і ніяким чином не можуть вплинути на оцінку наявних у протоколі та акті даних як доказів, та не можуть бути підставою для визнання їх недійсними.

Що стосується доводів ОСОБА_1 в доповненнях до апеляційної скарги та захисника Шабельнікова А.В. під час апеляційного розгляду щодо наявності підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із скасуванням акта, що встановлює адміністративну відповідальність, то слід зазначити наступне.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно із п. 6 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

У цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність. Однак у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а, навпаки, посилена, а саме була встановлена кримінальна відповідальність відповідно до ст. 286-1 КК України.

До того ж Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17.06.2020 року, який набрав чинності 03.07.2020 року, виключено підпункти, у відповідності з якими стаття 130 КУпАП викладалася в редакції, яка не передбачала адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за вказані раніше дії, а натомість Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, яка встановлювала кримінальну відповідальність за ці дії.

З огляду на те, що дія статті 130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, є ультраактивною, тобто поширюється на нереалізовані або не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, а також, що, на час апеляційного розгляду, стаття 130 КУпАП знову діє в попередній редакції, за якою щодо ОСОБА_1 і було складено протокол про адміністративне правопорушення, то підстави для закриття провадження у справі, передбачені п. 6 ст. 247 КУпАП, відсутні.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП, і дійшов правильного висновку про порушення ОСОБА_6 вимог п. 2.9 (а) ПДР України та визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.