Номер провадження: 33/813/557/21
Номер справи місцевого суду: 522/688/21
Головуючий у першій інстанції Іоніді К.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Філенко В.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №335654 від 02.01.21 року та протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №279587 від 03.01.2021 року відносно ОСОБА_1 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння).

02.01.2021 о 22 годині 58 хвилин у м. Одесі по вул. Гаванній,7 керувала автомобілем Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, визначення якого проводилося зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 результат якого склав 0,43 % проміле, чим порушила вимоги п.2.9 пп. а) Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. В той самий день відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №279587.02.01.2021 о 23 годині 43 хвилини у м. Одеса по вул. Преображенській, 27 керувала автомобілем Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння встановленого за допомогою технічного засобу «Драгер - 0625» на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовилась у присутності двох свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

16 березня 2021 року постановою Приморського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя К.В. Іоніді) в межах об`єднаного провадження ОСОБА_1 вирішено визнати винною у вчиненні 02.01.2021 о 22 годині 58 хвилин адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десяти тисяч двохсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також суд вирішив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні 02.01.2021 о 23 годині 43 хвилини адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десяти тисяч двохсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ч.2 ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десяти тисяч двохсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, яка була отримана судом першої інстанції 26 березня 2021 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваною постановою та вважає, що вона прийнята з грубим порушенням норм КУпАП, судом першої інстанції не застосований закон, який на думку апелянта, повинен був бути застосований та помилково застосований закон, який не підлягає застосуванню, суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належну оцінку доказам в матеріалах справи. Стосовно протоколу від 02.01.2021 року апелянт зазначає, що підписуючи акт огляду вона вважала, що підписує згоду на проведення даного огляду, а не те, що вона згодна з результатами такого огляду. Апелянт вважає, що в такому випадку працівник поліції повинен був направити її на огляд до закладу охорони здоров`я. Стосовно протоколу від 03.01.2021 року апелянт зазначає, що твердження, зазначені в даному протоколі не можна вважати доказом того, що їй було запропоновано пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу. На думку апелянта, матеріали справи не містять допустимих доказів того, що вона в присутності двох свідків відмовилася від проходження медичного огляду та вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП. Тому апелянт просить суд скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі.

11 травня 2021 року в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення по суті справи.

Апелянтка пояснила, що 02 січня 2021 року вона з ОСОБА_6 , яка була пасажиркою, та їх дітьми (всі вони мешканці смт. Овідіополь) поїхали в центр міста м. Одеси на прогулянку. Вільних місць для паркування не було, тому вона залишила машину на вулиці Гавана та пішла на прогулянку. Пасажирка ОСОБА_1 - ОСОБА_6 під час прогулянки купила 4 глінтвейни: собі - алкогольний, а дітям і ОСОБА_1 як водію - безалкогольний. По закінченню прогулянки вони підійшли до автомобіля та до них підійшли працівники поліції і хотіли виписати протокол про адміністративне правопорушення за неправильне паркування. Вона почала сперечатись з ними, і під час спілкування ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано пройти тест на вміст алкоголю в крові за допомогою тесту «Драгер». Вона не відмовлялася, оскільки була впевнена, що не вживала алкогольні напої, тому і пройшла тест. В подальшому, тестом було виявлено алкоголь в крові і працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, проте запевнили, що вона може пройти альтернативний тест в будь-якому медичному закладі самостійно для спростування отриманих результатів та відпустили її.

Через декілька хвилин після від`їзду її вдруге було зупинено працівниками поліції, за те, що в її автомобіля не були ввімкнені фари. Вона пояснила, що це відбулось через шок від попередньої зустрічі з поліцією, яку вона описала і тоді їй вдруге було запропоновано пройти тест на вміст алкоголю в крові, однак вона відмовилася, оскільки, вона перестала довіряти поліції. Було викликано її сина, який сів за кермо та довіз всіх до смт. Овідіополя, проте в лікарні з`ясувалось, що пройти тест неможливо без працівників поліції, а тому вона повернулась до м. Одеса, де здала кров на вміст алкоголю в крові, який виявився негативним, а відповідну довідку КНМ «ООМЦПЗ«ОР» про це вона приєднала до матеріалів справи.

В судовому засіданні була оголошена перерва для виклику свідків - пасажирів автомобіля ОСОБА_1

25 травня 2021 року в судовому засіданні під присягою було допитано свідка, а саме ОСОБА_6 . В своїх поясненнях вказує на те, що вона особисто купувала глінтвейн собі, дітям та ОСОБА_1 та взяла алкогольний лише собі. Вказувала на неправомірні дії працівників поліції, а саме те, що ними не було показано як розпаковували трубку драгера з герметичної, стерильної упаковки.

Також свої пояснення надала неповнолітня ОСОБА_7 , яка пояснила, що вона, її мати ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , пили безалкогольний глінтвейн.

Крім того, пояснення надала неповнолітня ОСОБА_8 , яка також зазначила, що вона, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 вживали безалкогольний глінтвейн.

В судовому засіданні під присягою було допитано ОСОБА_9 , якого ОСОБА_1 викликала у зв`язку з тим, що працівники поліції в неї забрали посвідчення водія. Він пояснив, що після того як ОСОБА_1 вдруге зупинили, він приїхав забрати її та автомобіль, пасажирів та повіз в смт. Овідіополь, зокрема для здачі аналізів на вміст алкоголю в крові, оскільки працівники поліції зазначили про те, що здавати аналіз можливо в будь-якому медзакладі. Проте з`ясувалось, що здати аналіз можливо лише в м. Одеса.

Також в судове засідання викликалися працівники поліції, які складали протоколи про адміністративні правопорушення, для надання пояснень, однак вони в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Ухвалюючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення, акту на стан алкогольного сп`яніння, фіксації з відеокамери поліцейського, де ОСОБА_1 відмовилася пройти огляд у закладі охорони здоров`я. При цьому висновок КНМ «ООМЦПЗ«ОР» до уваги судом першої інстанції не приймався як неналежний доказ.

Разом з тим, з такої оцінкою зібраних по справ доказів та кваліфікацію дій ОСОБА_1 апеляційний суд погодитись не може, виходячи за наступного.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії №ДПР18 №335654, який було складено 02.01.2021 о 23.17 хв. капітаном поліції Артьомовим Артемом Миколайовичем, останній зафіксував, що ОСОБА_1 22 годині 58 хвилин у м. Одесі по вул. Гаванній, 7 керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, визначення якого проводилося зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», результат якого склав 0,43 % проміле, чим порушила вимоги п.2.9 пп. а) Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

З вказаним протоколом ОСОБА_1 не погодилась, що було засвідчено в протоколі її підписом, надала пояснення.

За положеннями ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУАП водій повинен керувати транспортним засобом (складова об`єктивної сторони правопорушення) та при цьому знаходитись в стані алкогольного чи іншого сп`яніння. Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо встановлення факту керування транспортним засобам, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, пояснень апелянта та свідків, дослідивши відеозапис працівників поліції з місця вчинення адміністративного правопорушення, які надані працівниками поліції (на відеозаписі рух транспортного засобу ОСОБА_1 не вбачається) ОСОБА_1 транспортним засобом не керувала. При цьому відеозапис, який складається з 6 частин-файлів, починається зі складання протоколу про адміністративне правопорушення № ДПР18 №335654. Окрім того, на відеозаписі всі його учасники, зокрема ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , зазначають, що автомобіль не рухався, а стояв припаркований з порушенням ПДД і у зв`язку з цим, працівники патрульної поліції зупинилися для перевірки документів та складення протоколу про адміністративне правопорушення за неправильне паркування. Таким чином, вищевказане свідчить про неможливість притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 КУАП. При цьому наявність в її діях складу іншого адміністративного правопорушення не може бути виправданням для притягнення її до адміністративної відповідальності в цілому, а не за правопорушення, яке було реально вчинено. Відповідно доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у відповідній частині, а пояснення самого апелянта ОСОБА_1 підтверджуються самим відеозаписом, який незважаючи на відсутність запису подій до складання протоколу, повністю підтверджує пояснення ОСОБА_1 у відповідній частині. Обставини безпідставного складання протоколу за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ст. 130 КУАП (за умови відсутності факту керування), має важливе значення для оцінки наступних дій апелянта, правомірність яких в остаточному підсумку було підтверджено відповідним висновком КНМ «ООМЦПЗ«ОР» про відсутність ознак сп`яніння у ОСОБА_1 (а.с. 16).

При цьому втрачає правове значення для цієї справи встановлені апеляційним судом порушення порядку проведення огляду працівниками поліції водія ОСОБА_1 , оскільки не керуючи транспортним засобом вона не могла бути притягнута до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, навіть якщо б останнє реально мало місце.

Окремо необхідно зазначити, що після перевірки ОСОБА_1 , працівники поліції відпустили її у якості водія та дозволили продовжити рух далі, що не узгоджуються з тією обставиною, що прилад «Драгер» немовби показав вміст алкоголю в крові 0, 43% проміле, оскільки згідно зі ст. 266 КУАП вона повинна була усунута від права керування транспортним засобом.

При цьому та обставина, що працівниками поліції чітко не повідомили, що проходження медичного огляду можливо лише в спеціалізованій медичній установі в м. Одесі, що створило у апелянта помилкове сприйняття того, що вона має можливість самостійно пройти медичний огляд в будь-якому медичному закладі за місцем проживання, віднесена до дезорієнтуючих, та є такою, що додатково вплинула на її подальшу поведінку, про що буде вказано далі.

Також апеляційний суд вважає, що хоча судом першої інстанції було правильно об`єднано в одне провадження складені відносно ОСОБА_1 протоколи, проте судом першої інстанції було помилково надано оцінку обставинам складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №279587, який було складено 03.01.2021 о 00.05 хв. лейтенантом поліції Ніточкіной Ілоною Олегівною, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 о 23 годині 43 хвилини керувала транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови) проте відмовилась від проходження медичного огляду.

Вказана помилка судом першої інстанції була допущена через неврахування всіх обставин справи, в тому числі зафіксованих відеокамерою поліцейського, не перевірки версії подій, на якій послідовно наполягала ОСОБА_1 .

За визначенням доктрини адміністративна відповідальність за порушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності, що, в свою чергу, обумовлює взаємопов`язану правову природу вказаних видів відповідальності. Разом з тим, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користується гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів) ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості. При цьому обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 62 Конституції України). Отже, будь-які сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь.

В справі «Лучанінова проти України» № 16347/02 від 09.06.2011 року (остаточне від 09.09.2011 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то вчинене правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення. Також в справі «Надточій проти України» № 7460/03 від 15.05.2008 року Європейський суд з прав людини також говорить про кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Санкція статті, за якою притягається ОСОБА_1 є суворою, а тому є всі підстави для врахування вищевикладеного.

Зокрема з відеозапису, наданого працівниками поліції, вбачається, що ОСОБА_1 була зупинена за керування транспортним засобом без включення світлових приборів. Як вбачається з відеозапису, пропозиція пройти тест була висунута лише після того, як ОСОБА_1 не погодилась з діями працівників поліції. При цьому вона повідомила, що 20 хв. тому вона вже проходила тест, з яким вона не згодна, а тому відмовляється від проходження тесту, алкоголь не вживала, не довіряє працівникам поліції. За результатами вказаної обставин працівниками поліції був складений протокол, з яким ОСОБА_1 , також, не погодилась, що було засвідчено в протоколі її підписом.

Зокрема, надаючи оцінку обставинам відмови від проходження на місці с використанням алкотестера Драгер, апеляційний суд виходить з того, що будь-який громадянин, будучи безпідставно звинувачений у вчиненні правопорушення правоохоронним органом, з моменту пред`явлення безпідставного звинувачення щодо себе, буде з недовірою відноситись до будь-якого представника правоохоронного органу, та за можливості буде відмовлятись від виконання його вимог, навіть якщо вимоги останнього є правомірними в конкретних умовах.

У справі, що розглядається вимога пройти алкотестер Драгер менше ніж через півгодини з моменту іншими працівниками поліції, при тому, що апелянт не погодився з результатом попереднього тестування, не був доставлений до медичного закладу, не був відсторонений від керування та самостійно повертався до населеного пункту, де він постійно мешкає для проходження медичного огляду, є хоча і формально такими, що порушують закон, проте за змістом реалізації права на відмову є правомірними та логічними з точки зору пересічного громадянина, особливо який раніше не піддавався як водій за 20 років керування жодному виду адміністративного стягнення. Згідно зі ст. 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. Відповідно, виходячи з сенсу вказаної статі, якщо особа сприймає певну вимогу як явно незаконну, то відповідальність за непідкорення такому розпорядженню, може наступати лише у випадках прямо передбачених законом.

Апеляційний суд окремо звертає увагу на той факт, що неусунення від керування за фактом немовби виявленого стану сп`яніння під час керування транспортним засобом, яке фактично не здійснювалось, обумовило виникнення можливості існування другої зупинки, при тому, що усунення від керування було прямим обов`язком поліцейського, а саме правопорушення, у разі його вчинення, має триваючий характер, тобто фактично щодо вказаної події йдеться про можливе вчинення одного правопорушення, за яке особа могла бути притягнута до відповідальності, лише один раз у разі його вчинення.

Окремої уваги суду першої інстанції потребувало те, що зовнішній вигляд ОСОБА_1 та її мова на відеозаписі, наданого поліцією, не містить ознак явного алкогольного сп`яніння, на які вказано в протоколі, зокрема мова особи, хоча і розгублена від подій, проте зв`язана, хода стійка. Більш того, з відеозапису вбачається, що апелянтка просить зняти її поліцейського камерою для того, щоб довести в суді, що вона адекватна та твереза. Реакція на поведінку працівників поліції адекватна ситуації, яка склалась, та свідчить про відсутність у водія ОСОБА_1 досвіду спілкування з працівниками поліції та неправомірних дій відносно неї з боку органів влади та/або конкретних посадових осіб.

Так само слід було звернути увагу на те, що свідки, вказані в протоколах в обох випадках, відсутні на відеозаписах, наданих поліцією, і хоча суд першої інстанції намагався їх викликати, в обох випадках поштову кореспонденцію було повернуто через відсутність адресатів за вказаними в протоколі адресами.

Відповідно має місце неналежне виконання своїх обов`язків працівниками поліції, які як в першому випадку не надали правильної оцінки та безпідставно склали протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУАП, так і в другому випадку, коли працівники поліції, притягуючи до відповідальності ОСОБА_1 також за статтею 130 КУАП, враховуючи, що вони були проінформовані про факт складання протоколу за ст. 130 КУАП та склали інший протокол про адміністративне правопорушення щодо цього ж епізоду. При цьому вимога пройти повторно тест щодо одного і того ж самого порушення чинним законодавством не передбачена та є наслідком реалізації наданих суб`єкту владних повноважень без легітимної мети. Вказаних помилок працівників поліції суд першої інстанції не усунув.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а тому апеляційний суд приходить до висновку про скасування постанови Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 рокускасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст цієї постанови складено 03 червня 2021 року.

Суддя Одеського

апеляційного суду А.І. Дришлюк