справа № 492/226/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2021 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Гусєвої Н.Д, при секретарі судового засідання Рябчук О.А., за участю: захисника-адвоката Куйтуклу В.Д., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в місті Арциз Одеської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нова-Іванівка Болградського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

04 лютого 2021 року о 16 год. 15 хв. ОСОБА_1 по пров.Транспортний м.Арциз Болградського району Одеської області керував мопедом марки «Хонда AF-34», без державного реєстраційного номеру, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції до внесення змін згідно із Законом № 1231 -ІХ від 16 лютого 2021 року, набрання чинності 17 березня 2021 року).

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснивши, що 04 лютого 2021 року він знаходився на провулку Транспортний м.Арциз Болградського району Одеської області, та до нього під`їхали працівники поліції, які повідомили, що він керує мопедом з підозрою, що в стані сп`яніння, але він не керував мопедом. Потім працівники поліції йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, про що він не відмовлявся, але свідків не було. Протокол підписував, але при складанні протоколу не було свідків. З протоколом не згоден, просив закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Захисник-адвокат Куйтуклу В.Д. в судовому засіданні просив суд закрити провадження по справі, оскільки до протоколу не додано доказів, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що притягуваний своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції до внесення змін згідно із Законом № 1231 -ІХ від 16 лютого 2021 року, набрання чинності 17 березня 2021 року), а його провина у вчиненні зазначеного правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 501349 від 04 лютого 2021 року; поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; поясненнями самого притягуваного ОСОБА_1 , який при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не заперечував факт вживання алкоголю та іншими матеріалами справи.

З вищевикладеного та досліджених суд доказів випливає, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху,які відповідно передбачають, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на вимогу інспектора поліції в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння.

При визначенні нормативного акту, що передбачає відповідальність за вчинене ОСОБА_1 правопорушення, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчиненні до видання цих законів.

17 березня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16 лютого 2021 року № 1237 - IX.

Беручи до уваги, що дане правопорушення було вчинено ОСОБА_1 04 лютого 2021 року, тобто до дня набрання чинності вказаного вище Закону, на нього слід накласти адміністративне стягнення на підставі Закону, що діяв на момент вчинення правопорушення.

З 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII (далі Закон від 22 листопада 2018 року). Підпунктом 4 п. 1 розділу І вказаного Закону від 22 листопада 2018 року стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції, якою виключена відповідальність водіїв за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі відповідальність водіїв транспортних засобів).

Разом з цим, підпунктом 171 п. 2 розділу І Закону від 22 листопада 2018 року КК України доповнений статтею 286-1, якою встановлена кримінальна відповідальність водіїв транспортних засобів. У зв`язку з тим, що відповідальність водіїв транспортних засобів, по суті, була криміналізована та передбачена можливість застосування кримінального покарання, а також у зв`язку з тим, що санкція за таке порушення була підвищена (збільшений розмір штрафу та строк додаткового покарання), то відповідальність водіїв транспортних засобів посилена.

Незважаючи на те, що Закон від 22 листопада 2018 року набрав чинності з 01 липня 2020 року, та, що самим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17 червня 2020 року № 720-IX (далі Закон від 17 червня 2020 року) (розділ II) передбачений особливий порядок набрання ним чинності, тобто з дня набрання чинності Законом від 22 листопада 2018 року, Закон від 17 червня 2020 року все ж набрав чинності в силу п. 4 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року з дня його опублікування в офіційному друкованому виданні, а саме у газеті «Голос України» за № 110 від 03 червня 2020 року.

Вказаним Законом від 17 червня 2020 року були внесені зміни до Закону від 22 листопада 2018 року. Зокрема, відповідно до абз. 6 п. п. 2 п. 117 розділу І Закону від 17 червня 2020 року п. п. 171 п. 2 розділу І Закону від 22 листопада 2018 року, яким КК України доповнений новою статтею 286-1, виключений. Також відповідно до абз. 1 п. п. 1 п. 117 розділу І Закону від 17 червня 2020 року виключений п. п. 4 п. 1 розділу І Закону від 222 листопада 2018 року, яким ст. 130 КУпАП викладена в новій редакції та з якої виключена відповідальність водіїв транспортних засобів.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Незважаючи на те, що зміни до Законів щодо відповідальності водіїв транспортних засобів відповідно до Закону від 17 червня 2020 року були внесені не у спосіб, встановлений КК України та КУпАП (Законами про внесення змін до цих Кодексів та/або до кримінального процесуального законодавства України), а також того, що відповідно до редакцій ст. 130 КУпАП та ст. 286-1 КК України, що викладені на офіційному сайті законодавства України Верховної Ради України, відповідальність водіїв транспортних засобів передбачена саме ст. 286-1 КК і не передбачена ст. 130 КУпАП, виходячи з принципу верховенства права (ст. 3 Конституції України), суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 за вчинене правопорушення має нести саме адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП, а не кримінальну, оскільки адміністративна відповідальність по суті і за встановленими санкціями є більш м`якою порівняно з кримінальною і покращує становище притягуваного, а усе, що покращує становище притягуваного має бути витлумачено на його користь.

Таким чином, з викладеного випливає, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції до внесення змін згідно із Законом № 1231 -ІХ від 16 лютого 2021 року, набрання чинності 17 березня 2021 року), знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, повністю доведена матеріалами справи про адміністративне правопорушення та підтверджена доказами, дослідженими судом, однак, суд вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Розглядаючи питання щодо строку давності в адміністративному провадженні в контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, звертаю увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі: Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення… .

Поняття кримінальне обвинувачення має автономне значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (справа Блохін проти Росії, рішення від 23 березня 2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п.30).

До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, Ігор Паскаріпроти Республіки Молдова, п. п. 20-23).

Тому, стаття 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в контексті ст. 6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.

Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості кримінального обвинувачення включно зі стадією проголошення судового рішення.

Правове регулювання прав та свобод людини за національним законом полягає у створенні необхідних умов, якими слід забезпечити невідворотність адміністративної відповідальності.

В той же час має бути забезпечений справедливий баланс між загальним (публічним) інтересом невідворотності адміністративної відповідальності та дотриманням прав і свобод людини щодо строку давності про притягнення її до відповідальності.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, в тому числі у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії визначив строк давності як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії, рішення від 20 вересня 2011 року, п. 570 та «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», рішення від 22 жовтня 1996 року, п. 51).

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 04 лютого 2021 року, справа про адміністративне правопорушення відносно якого надійшла до Арцизького районного суду Одеської області 03 березня 2021 року та передана судді Гусєвій Н.Д. згідно з Реєстром судових справ і матеріалів, переданих на розгляд головуючому судді, - 04 березня 2021 року. ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи, яка призначена на 18 березня 2021 року, але розгляд справи не відбувся, оскільки ОСОБА_1 не з`явився у судове засідання, у суду не було відомостей про те, що він повідомлений належним чином про місце, дату і час розгляду справи. Розгляд справи було відкладено на 08 квітня 2021 року, про що ОСОБА_1 не був повідомлений у зв`язку з відсутністю у суду фінансування на поштові витрати. Справа була призначена до розгляду на 21 квітня 2021 року, 28 квітня 2021 року, 05 травня 2021 року, однак судовий розгляд справи не відбувся, оскільки від захисника-адвоката надійшли заяви про відкладення розгляду справи, оскільки він хворіє COVID-19. Справа була призначена на 17 травня 2021 року, але на день розгляду справи пройшло три місяці після вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, тобто після спливу строку, в межах якого, відповідно до діючого законодавства, до правопорушника може бути застосовано адміністративне стягнення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права.

За таких підстав, в системі діючого правового регулювання та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП судом вирішується питання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Враховуючи, що адміністративне правопорушення було вчинено ОСОБА_1 04 лютого 2021 року, а на день розгляду справи спливли три місяці, протягом яких можна було притягнути його до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення, що є підставою для закриття провадження, вважаю за необхідне провадження по даній справі закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. ст. 38, 130, 283-285, п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення № 492/226/21 відносно ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.