Справа № 478/317/21 Провадження № 3/478/138/2021
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2021 року. Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Томашевський О.О., за участі: секретаря судових засідань Григоренко Н.О., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 Баштанського РВП ГУНП України в Миколаївській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
В провадженні судді Казанківського районного суду Миколаївської області перебуває справа про адміністративне правопорушення, за адміністративними матеріали, які надійшли від Сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 Баштанського РВП ГУНП України в Миколаївській області відносно ОСОБА_1 .
Таким чином, за даними протоколу, ОСОБА_1 допустив порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В ході судового розгляду ОСОБА_1 свою вину не визнав, надав судді пояснення з яких вбачається, що він не здійснював керування автомобілем та не зупинявся на вимогу поліцейських. Фактично він перебував на узбіччі дороги біля власного автомобіля, який був зупинений з технічних причин. Коли він ремонтував машину, до нього під`їхала патрульна машина поліції. Після того, як патрульна машина зупинилась біля нього, з неї вийшли працівники поліції та підійшли до нього. Після цього, працівники поліції запропонували йому пройти обстеження на стан сп`яніння але, оскільки він вважав їх діями безпідставними та незаконним, при цьому запізнювався на роботу, то він був змушений відмовитися від проходження такого огляду.
Також, в ході судового розгляду ОСОБА_1 заперечував щодо присутності свідків під час його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, та наполягав на їх особистому допиті в судовому засіданні.
У зв`язку з неявкою в судове засідання за викликом судді, постановами від 19.04.2021 року та 11.05.2021 року їх було піддано приводу. Виконання постанов було доручено Сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області.
Привід свідків виконано не було, про причини невиконання постанови судді, орган поліції не повідомив.
В судове засідання призначене на 26.05.2021 року ОСОБА_1 не прибув, подав до судді заяву, якою у зв`язку з неявкою свідків просив продовжити судовий розгляд без його участі. Просив суддю враховувати, що неявка свідків за викликом судді та за результатами застосування до них приводу є свідченням їх відсутності як таких. Підтримав раніше надані покази в ході судового розгляду, заперечував проти законності протоколу про адміністративне правопорушення та просив закрити провадження через відсутність з його боку допущеного правопорушення.
Вирішуючи питання щодо можливості проведення судового засідання без участі учасників справи, зокрема: ОСОБА_1 та свідків, суддя керується наступним.
В силу вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням норм указаної статті даної Конвенції.
Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права.
З наведеного суддя приходить до висновку про можливість проведення судового засідання без присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідків, які без поважних причин не з`являлися до суду за викликом та привід яких не було виконано без будь-яких поважних причин.
Таким чином, дослідивши матеріали адміністративної справи, врахувавши пояснення ОСОБА_1 наданих в ході судового розгляду, суддя приходить до наступних висновків.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
Дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суддя вважає, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 слід закрити з підстав, що передбачені п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність складу правопорушення, оскільки надані судді матеріали адміністративної справи поза розумним сумнівом не доводять наявність у його діях об`єктивної сторони правопорушення, що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції на момент інкримінованого правопорушення).
Так, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п.2.5 постанови Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху» № 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
В свою чергу, порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений:
- ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення;
- Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 8 липня 2015 року №476, від 28 жовтня 2015 року №888.
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Як вбачається з протоколу, відеофіксація правопорушення поліцейськими не проводилась.
Заперечуючи проти вказаних у протоколі обставин, ОСОБА_1 наголошував на тому, що він не керував транспортним засобом, а свідки взагалі не були присутні під час його відмови від проходження огляду та складанні протоколу.
Вжиті судом заходи щодо забезпечення допиту свідків у суді до позитивного результату не призвели, свідки за викликом до суду не з`являлись, а їх привід не було виконано органом поліції без будь-яких пояснень та обґрунтувань.
За такого, суддя враховує п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, де розтлумачено, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст..ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).
У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Гурепка проти України" (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.
Також, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
У відповідності з п. «Д» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод людини, кожен обвинувачений має право допитувати свідків, що свідчать проти нього, або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків з його сторони на тих самих умовах, що і свідків, які свідчать проти нього.
Європейський суд з прав людини по справі «Корнев та Карпенко проти України» визнав порушенням прав заявника за п. «Д» ч. 3 ст. 6 Конвенції, у зв`язку з відсутністю у заявника можливості допитати ключового свідка по його справі.
Як загальне правило - п. 1, 3(Д) ст. 6 Конвенції вимагають надання обвинуваченому відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення та допитати його. Звинувачення не може ґрунтуватись виключно або в цілому на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Якщо засудження виключно або в цілому ґрунтується на показаннях особи, допитати яку не має можливості, у такому випадку права захисту є обмеженими у той мірі, яка є сумісною з гарантіями, передбаченими ст.6 Конвенції.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина"обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, які повинні визнаватися недопустимими.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).
Зі змісту ст. 130 КУпАП та п. 2.5. ПДР України вбачається, що до відповідальності за ст. 130 КУпАП можуть бути притягнуті лише особи, які керують транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим матеріали справи мають містити, в тому числі, докази які підтверджують факт керування транспортним засобом саме особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суддя вважає, що в ході судового розгляду було встановлено, що досліджені матеріали справи не містять прямих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, був при цьому зупинений співробітниками поліції і після цього відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за наявності ознак такого сп`яніння в присутності двох свідків, а тому всі сумніви слід тлумачити на його користь.
Що стосується письмових пояснень свідків, то суддя їх оцінює з урахуванням того, що вони не містять інформації щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції. При цьому, неявка свідків, пояснення яких заперечувались ОСОБА_1 , за викликом судді та не виконання працівниками поліції їх приводу, фактично позбавили суддю можливості встановити об`єктивні обставини у справі, а тому, суддя має лише можливість припускати достовірність їх показів, що визнається недопустимим у доведеності пред`явленого обвинувачення особі.
Таким чином, оскільки належних, допустимих та несуперечливих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: його відмови від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння в присутності свідків та керування ним транспортним засобом - судді не надано, тому на підставі положень ст.247 КУпАП провадження у справі відносно нього слід закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ч.1 ст.130, п.1 ч.1 ст.247, 283-285 КУпАП, суддя,
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Після набрання постановою законної сили повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 22.10.2013 року видане Перотинським ВРЕВ УМВС України в Полтавській області, яке було вилучено під час складання протоколу.
Постанова може бути оскаржена через Казанківський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня ухвалення постанови.

Суддя: