ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/451/21 Справа № 704/508/21 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАПГоловуючий у першій інстанції Сакун Д. І. Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року м.Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Тригуб О.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року, якою щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, жителя: АДРЕСА_1 ,

у задоволенні клопотання Тальнівської районної спілки ветеранів та учасників антитерористичної операції про передачу ОСОБА_1 на поруки та звільнення останнього від адміністративної відповідальності відмовлено.

Визнано ОСОБА_1 , винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 454 грн. 00 коп.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 09.06.2021 року о 13.45 год. по вул. Незалежності в м.Тальне, Черкаської області, керував т/з «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому Законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити з передачею матеріалів на поруки ГО «Тальнівська районна спілка ветеранів та учасників АТО».

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з вищевказаною постановою він не погоджується у зв`язку з неправильним застосуванням суддею норм матеріального та процесуального права.

Так, у постанові місцевого суду вказано, що ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину визнав повністю та в скоєному розкаявся. Проте, апелянт вказує, що це не відповідає дійсності, оскільки ні він, ні його адвокат не були присутніми на судовому засіданні, так як їх повідомили про те, що суддя відсутня і судове засідання буде перенесено.

Крім того, йому було відмовлено у задоволенні клопотання про передачу його, як учасника АТО, на поруки ГО «Тальнівська районна спілка ветеранів та учасників АТО». Свою відмову суд мотивував тим, що до клопотання не долучено жодних відомостей про його офіційне працевлаштування, про його характеристику, дані про склад сім`ї, наявність утриманців та інше. Дані висновки судді щодо викладених обставин є хибними, оскільки всі перелічені в постанові документи були на той час у нього на руках і він мав намір долучити їх в оригіналі (без завірених копій), безпосередньо в судовому засіданні, однак через обман справу було розглянуто без його участі і відповідно без дослідження наявних у нього доказів.

Аналіз даної постанови вказує на те, що суддею при розгляді справи було допущено порушення ряду процесуальних норм зокрема щодо його участі в судовому засіданні і щодо права на подання доказів безпосередньо під час розгляду справи, що дає підстави стверджувати про неповне з`ясування обставин справи та викликає сумніви в об`єктивності та неупередженості суду.

Таким чином, на думку апелянта, постанова Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.09.2021 року є незаконною і необґрунтованою, оскільки відповідно до чинного законодавства України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Однак, як зазначено вище, цього також не сталося.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду у межах апеляційної скарги, заслухавши учасників судового провадження, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а постанова місцевого суду до зміни, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Так, відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст.254-256 КУпАП.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними у справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, що підтвердилось й в суді апеляційної інстанції.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 248784 від 09.06.2021 (а.с.1);

- даними пояснення ОСОБА_1 від 09.06.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 пояснив, що він 09.06.2021 близько 13:00 години випив стакан пива та о 13:20 сів на власний автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 та прямував до місця проживання, але на дорозі на виїзді із м.Тальне його зупинили працівники поліції та він відмовився від проходження на встановлення ступеню алкогольного сп`яніння на приладі «Драгер» та в лікарні на приладі «Алконт», так як пив пиво (а.с.2);

- даними пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у якому вони зазначили про те, що 09.06.2021 їх було запрошено працівниками поліції в якості свідків щодо того, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження у встановленому законом порядку тесту на стан сп`яніння на приборі «Драгер» і у медичному закладі (а.с.4).

Згідно сукупності досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, судом вірно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмови від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння, що становить самостійний склад адміністративного правопорушення за вказаною статтею.

Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП судом першої інстанції встановлені цілком вірно.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд дійшов висновку про правильність встановлення уповноваженою посадовою особою факту відмови ОСОБА_1 - особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що стало підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником суду апеляційної інстанції не надані.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена зібраними та перевіреними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка, та які узгоджуються між собою та у своєму взаємозв`язку і у своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_1 ..

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника є розмірним до вчиненого і справедливим.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом не повно та не об`єктивно досліджено обставини справи, то ці доводи спростовуються сукупністю доказів у справі, яким суд дав належну правову оцінку та які і самі по собі та в своїй сукупності, і взаємозв`язку, повністю доводять вину ОСОБА_1 у інкримінованому йому діянні з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апелянта про те, що розгляд провадження в суді першої інстанції відбувався без його участі і участі його адвоката, та таким чином, було порушено його право на захист, то суд апеляційної інстанції вважає, що враховуючи те, що в суді апеляційної інстанції йому були надані всі можливості для представлення своєї позиції перед судом, у тому числі і за допомогою професійного захисника й правильність рішення суду першої інстанції була підтверджена, суд апеляційної інстанції не вбачає доцільним скасовувати вірне за своєю суттю рішення місцевого суду лише з формальних міркувань.

Що стосується доводів апелянта про те, що йому було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про передачу його, як учасника АТО, на поруки ГО «Тальнівська районна спілка ветеранів та учасників АТО», оскільки відмову суд мотивував тим, що до клопотання не долучено жодних відомостей про його офіційне працевлаштування, про його характеристику, дані про склад сім`ї, наявність утриманців та інше, то вважаю, що враховуючи особливу суспільну шкідливість та небезпеку вказаного правопорушення, ОСОБА_1 було обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про передачу його на поруки.

Враховуючи обставини справи, вважаю, що постанова судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року, щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Будь-які інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б об`єктивно могли спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.

Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи (посвідчення серія НОМЕР_2 ) (а.с.27).

Відповідно до п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема, особи з інвалідністю I та II груп.

Таким чином, вважаю необхідно виключити із постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року, щодо ОСОБА_1 вказівку суду про стягнення судового збору.

У решті постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року, щодо ОСОБА_1 необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.245, 251, 252, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року, щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити із постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року, щодо ОСОБА_1 вказівку суду про стягнення судового збору.

У решті постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя М. О. Ятченко