КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№33/824/4046/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454грн.

Постановою судді визнано доведеним, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 1 квітня 2021 року за період з 25 жовтня 2018 року становить 87 677грн 42коп., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 18 серпня 2021 року направив до Дарницького районного суду міста Києва апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на оскарження постанови судді, посилаючись на те, що суд першої інстанції не сповіщав його про дату та час судового засідання, та не направив копію постанови, а про її існування він дізнався випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень 17 серпня 2021 року.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку.

З матеріалів справи вбачається, що постанова прийнята судом у відсутність ОСОБА_1 , підтвердження про направлення судових повісток поштовим зв`язком та про направлення смс-повідомлення на телефон ОСОБА_1 про виклик його у

судове засідання, як зазначено у постанові судді, матеріали справи не містять, копія супровідного листа не містить дати направлення копії постанови на його адресу, крім того, матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови судді.

Виходячи з вищевикладеного, вважаю за можливе поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року.

У апеляційній скарзі на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про дату, місце та час розгляду справи за місцем його реєстрації, чим порушив його право на захист інтересів та справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

ОСОБА_1 зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення державним виконавцем він надав пояснення, що його не було належним чином повідомлено про наявність заборгованості по аліментам, не надавався розрахунок заборгованості, а також не був наданий час для добровільної сплати аліментів.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення виконавцем не з`ясовано його стан здоров`я, який унеможливлює проведення суспільно корисних робіт, також ці питання не були досліджені судом першої інстанції при розгляді протоколу.

ОСОБА_1 стверджував, що у зв`язку із його скрутним матеріальним станом він подав позовну заяву про зменшення розміру аліментів, яка була задоволена рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року, а 16 червня 2021 року та 17 липня 2021 року він сплатив аліменти у розмірі по 2 000грн.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду його апеляційної скарги за адресою, зазначеною ним у апеляційній скарзі, а також адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення, двічі у судове засідання не з`явився, судові повідомлення повернулося до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші про відсутність ОСОБА_1 за місцем реєстрації (с.с.63-64, 66-67), а також за місцем проживання, яке зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення (с.с.68-69).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain», заява № 11681/85).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»; рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції).

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ

(рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Також, ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з цим, ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, не цікавився апеляційним провадженням, зазначивши в апеляційній скарзі адресу місця проживання, судові повідомлення, направлені за вказаною адресою, не отримував, що свідчить про недобросовісне користування ним своїми процесуальними правами.

Виходячи з вищевикладеного та тієї обставини, що згідно відомостей листоноші за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 відсутній, будь-якої іншої адреси для листування або засоби зв`язку у апеляційній скарзі не зазначені, встановленні законом строки розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд вирішив за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_1 .

Суд, вивчивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд, у відповідності з вимогами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 60160974/2, складеного 27 квітня 2021 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачовою К.В., при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Тростянецьким районним судом Вінницької області 23 липня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000грн щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2018 року і до досягнення ним повноліття, встановлено, що ОСОБА_1 не сплачував аліменти, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документи до примусового виконання та станом на 1 квітня 2021 року складає 87 677грн 42коп., за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст.183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на дитину, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З об`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів на дитину, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї. При цьому, для утворення складу правопорушення є обов`язковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З матеріалів справи вбачається, що згідно виконавчого листа №147/1218/18, виданого 23 липня 2019 року Тростянецьким районним судом Вінницької області, стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000грн щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (с.с. 3).

22 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві з заявою про примусове виконання рішення суду (с.с.4).

26 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ткачовою К.В. відкрито виконавче провадження № 60160974 з виконання виконавчого листа (с.с.5). Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 , однак ним не отримана та повернулася у зв`язку із закінченням терміну зберігання (с.с.6)

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з жовтня 2018 року по березень 2021 року складає 87 677грн 42коп. (с.с. 21). Копія розрахунку заборгованості була направлена на адресу ОСОБА_1 поштовим зв`язком, що підтверджується квитанціями ПАТ «Укрпошта» (с.с.23).

З вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 рішення суду про стягнення з нього аліментів не виконував, не сплативши з жовтня 2018 року жодного щомісячного платежу.

Вказані обставини не спростовуються ОСОБА_1 у апеляційній скарзі.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, доведена доказами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, які не спростовані ОСОБА_1 .

Пояснення ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, що його не було належним чином повідомлено про стягнення аліментів, суд вважає необґрунтованими, оскільки рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів набрало законної сили, не оскаржено ОСОБА_1 , а відтак підлягає обов`язковому виконанню. Будь-

яких поважних причин невиконання рішення суду та не сплату аліментів на свого сина, ОСОБА_1 не зазначено.

Також обізнаність ОСОБА_1 про рішення суду про стягнення з нього аліментів підтверджується його зверненням до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів.

В статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частинами першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, враховуючи, що одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини та враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, доводи ОСОБА_1 про необізнаність про обов`язок сплачувати аліменти на дитину є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що йому не було направлено розрахунку заборгованості по аліментам, спростовуються документами, приєднаними державним виконавцем до протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що не отримання ОСОБА_1 поштової кореспонденції, яка направляється на адресу, за якою зареєстроване його місце проживання і де він проживає, як зазначається у апеляційній скарзі, свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх процесуальних обов`язків та намагання уникнути відповідальності за невиконання своїх обов`язків утримувати сина.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про день та час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть бути самостійною підставою для скасування постанови судді першої інстанції і закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, мав можливість довести відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, але цього не зробив, від явки до апеляційного суду ухилився.

Твердження у апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 за станом здоров`я не може відбувати адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт, належними доказами не підтвердженні.

Крім того, з приєднаної до апеляційної скарги копії рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року за позовом ОСОБА_1

про зменшення розміру аліментів, вбачається, що ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не посилався на те, що він є особою з інвалідністю 1 або 2 групи.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183- 1 КУпАП є законною та обґрунтованою, під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для закриття провадження у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року задовольнити та поновити йому цей строк.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт