Справа № 297/1211/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
02.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт, строком на 40 (сорок) годин.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Згідно постанови, 22 червня 2020 року приблизно о 10:30 годині, ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав сварку з матір`ю ОСОБА_2 , в ході якої повикидав з будинку через вікно її речі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що обставини, викладені в протоколі, спотворені, оскільки все було навпаки і саме матір викидала його речі через вікно, а не навпаки, як вказано в протоколі. Стверджує, що є добропорядним громадянином, позитивно характеризується за місцем проживання, жодних майнових та матеріальних претензій до нього не має, як і потерпілих по справі. Вказує, що обрана судом міра покарання є суворою та неспівмірною із даними про його особу. Просить постанову змінити, застосувавши щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу, відповідно до санкції ст. 173-2 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, даних про поважність причин його неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від нього не надходило.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої. Так, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про те, що в діях ОСОБА_1 відсутня така кваліфікуюча ознака, як дії передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, адже доказів того, що ОСОБА_1 упродовж року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до матеріалів справи не приєднано.
Разом з тим, проаналізувавши викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших матеріалах справи обставини, апеляційний суд визнає, що висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним доказам, яким суд дав правильну оцінку.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №151642 підтверджується, що 22 червня 2020 року, приблизно о 10 год 30 хв, ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою : АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, розпочав сварку з матір`ю - ОСОБА_2 , в ході якої викидав з будинку через вікно її речі. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що до змісту вказаного документу зауважень чи заперечень не має.
З письмових пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 убачається, що останній підтвердив той факт, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення мали місце 22.06.2020. У своїх поясненнях ОСОБА_1 додав, що під час сварки з матір`ю висловлювався нецензурною лексикою, погрожував їй фізичною розправою. Відтак, потерпіла ОСОБА_2 зателефонувала до поліції та повідомила про подію.
Потерпіла ОСОБА_2 у письмових поясненнях зазначила, що під час сварки з сином, останній забрав її гаманець та почав викидати належні їй речі через вікно на вулицю. Потерпіла також стверджує, що подібна поведінка сина мала місце і раніше.
З оскаржуваної постанови убачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, підтвердив обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та пояснив, що декілька днів тому, точної дати та часу вже не пам`ятає, знаходячись за місце свого проживання, розпочав сварку з матір`ю ОСОБА_2 , під час якої повикидав з будинку через вікно її речі. Підтвердив також той факт, що знаходився в стані алкогольного сп`яніння. У вчиненому розкаявся, обіцяв у майбутньому подібного не вчиняти.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Олах В. Я. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та відбиранні пояснень, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації вказаних вище документів, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський Олах В. Я. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Крім того, під час апеляційного розгляду справи судом не встановлено й даних про те, що у потерпілої ОСОБА_2 були підстави для обмови свого сина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано.
Апеляційний суд вважає, що факт скоєння ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, які повністю узгоджуються між собою. Підстав вважати їх недопустимими апеляційний суд не вбачає.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Матеріалами справи підтверджується, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП домашнє насильство, тобто умисне вчинення діянь психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» психологічне насильство в сім`ї - це насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдатися або завдається шкода психічному здоров`ю.
Винуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями, які ОСОБА_1 надав під час розгляду справи у суді першої інстанції, його письмовими поясненнями, а також письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , які за своїм змістом є ідентичні.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи це ті документи, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення, і, відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини є надуманими, адже, на переконання апелянта, ініціатором конфлікту був не ОСОБА_1 , а навпаки, його матір, однак у протоколі це не відображено. Апеляційний суд відхиляє вказані доводи, оскільки доказів на підтвердження своїх слів апелянт на надав, переконливих даних на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не навів. Тому, на підставі вищезазначеного, а також враховуючи особисту позицію ОСОБА_1 щодо повного визнання своєї вини у вчиненні вказаного правопорушення, яку він висловив у суді першої інстанції, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При цьому, на переконання апеляційного суду, вищезазначені доводи апелянта вказують на те, що ОСОБА_1 намагається перекласти вину за скоєні ним діяння на свою матір, яка є потерпілою у справі, при цьому матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що остання будь-яким чином намагалась або вчинила дії, що спровокували апелянта на скоєння цього правопорушення.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд відхиляє твердження апелянта у тій частині, що суд першої інстанції проігнорував спроби ОСОБА_1 дати належні пояснення безпосередньо у судовому засіданні з приводу зазначеної події. Вказані твердження апеляційним судом не беруться до уваги, позаяк вони фактично не обґрунтовані та нічим не підтверджені.
Доводи апелянта про те, що місцевим судом помилково залишено поза увагою те, що ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем постійного проживання та є добропорядним громадянином, - апеляційний суд визнає такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на висновки місцевого суду та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.
З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на те, що покарання, визначене судом першої інстанції для ОСОБА_1 є надто суворим, про пом`якшення призначеного ОСОБА_1 стягнення до штрафу, - апеляційний суд слушними не визнає, оскільки підстав для їх задоволення немає.
Так, ст. 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. Приймаючи рішення у частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення апеляційний суд бере до уваги і доводи апеляційної скарги, відповідно до яких ОСОБА_1 вину в скоєнні правопорушення не визнає, у вчиненому не кається.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а не з`явившись на розгляд справи, будучи належним чином повідомленим про час та місце її розгляду, ОСОБА_1 позбавив себе можливості заявити у ході апеляційного розгляду обґрунтовані клопотання, у тому числі й про виклик свідків, витребування доказів, тощо, а також надати докази, які б підтверджували доводи апеляційної скарги та спростовували висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан