Справа №591/1378/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/296/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/1378/21 за апеляційною скаргою захисника КОНЮШКА Д. Б. на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 18.05.2021, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат Конюшко Д. Б. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, оскільки ОСОБА_2 не викликалася в судове засідання, не була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, тому суд прийняв рішення без участі особи, яка притягається до відповідальності, та не дав їй скористатися правовою допомогою, не надав можливості адвокату, з яким було підписано договір про надання правової допомоги ознайомитися з матеріалами справи і здійснювати захист особи у судовому засіданні. Вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній складу правопорушення, остання керувала наземним т/з «Hyundai Accent», що не є річковими, морськими або маломірними суднами, тобто на час вчинення правопорушення редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачала притягнення до відповідальності за керування т/з в стані сп`яніння, що не враховано судом. Співробітниками поліції не було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога, у справі відсутні свідків для фіксації відмови від освідування у лікаря-нарколога і особа не була відсторонена від управління т/з.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 18.05.2021 ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови, 23.02.2021 о 20:59 ОСОБА_2 в м. Суми по вул. Козацький Вал, буд. 4, керувала т/з автомобілем Hyundai Accent, н. з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки в присутності двох свідків із застосуванням приладу газоаналізатор алкотестер Drager, показник 0,95% проміле, чим порушила п. 2.9а ПДР.

Відповідно ч. 4-6 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом 20 днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та її захисник Конюшко Д. Б. в судове засідання 21.10.2021 не з`явились і будь-якого клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи від них не надійшло, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи у відсутності цих осіб, що узгоджується з п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009 та з правовим висновком ВП ВС (постанова № 800/547/17 від 25.04.2018).

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 039784 від 23.02.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_2 керувала т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- відеозаписами з патрульного поліцейського автомобіля та персональних мобільних відео реєстраторів працівників поліції, якими підтверджується факт перебування ОСОБА_2 за кермом т/з із увімкнутим двигуном. В ході розмови з водієм працівником поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. У присутності двох свідків ОСОБА_2 пройшла огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічною пристрою, результат 0,95 проміле алкоголю в крові, з яким остання була згодна;

- результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», згідно яких стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 мав показник 0,95 проміле алкоголю в крові (а. с. 2);

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проведеного поліцейськими на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», згідно якого ОСОБА_2 погодилася з показником 0,95 проміле алкоголю в крові (а. с. 3);

- письмовим поясненням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 23.02.2021, згідно яких у їх присутності працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд за допомогою газоаналізатора Drager на стан сп`яніння, на що особа погодилася і результат виявився позитивний 0,95 проміле. Також в їх присутності особу було ознайомлено зі ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, датою, часом, та місцем розгляду справи (а. с. 4, 5);

- розпискою ОСОБА_5 яка зобов`язалась забрати т/з Hyundai Accent, н.з. НОМЕР_1 та доставити за місцем мешкання по АДРЕСА_1 ;

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_2 через розгляд справи у її відсутність, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки остання була обізнаною про наявність в суді відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення і мала можливість приймати участь у його розгляді (при бажанні), а також при розгляді справи у суді першої інстанції, останньою був залучений її захисник.

Зокрема, справа надійшла до суду першої інстанції 02.03.2021, а вже 10.03.2021 ОСОБА_2 заявила клопотання про відкладення розгляду справи для залучення захисника, у зв`язку з чим 10.03.2021 розгляд справи відкладений. 08.04.2021 клопотання про відкладення розгляду справи вже заявив захисник Лопаткін О. В., а також аналогічне клопотання було заявлено 19.04.2021 захисником Лопаткіним О. В. Захисником було надано консультативний висновок спеціаліста щодо стану здоров`я ОСОБА_2 , однак в зазначеному висновку було відсутнє посилання на стан здоров`я останньої про те, що вона не може приймати участь у судовому засіданні. 14.05.2021 на адресу суду надійшли письмове підтвердження про розірвання договору про надання правової допомоги між захисником Лопаткіним О. В. та Закоптєловою Н. М. 17.05.2021 надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи заявлене вже захисником Конюшко Д. Б. При цьому ОСОБА_2 у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом скерування судової повістки на адресу місця її проживання, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, а також за телефоном, номер якого надав у судовому засіданні захисник Лопаткін О. В.

Апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 та її захисника Конюшко Д. Б., оскільки факт проведення судового засідання 18.05.2021 у відсутність ОСОБА_2 та її захисника Конюшко Д. Б. сам по собі не може свідчити про порушення її права на захист, так як протягом трьох судових засідань вона мала цілком достатньо часу та можливостей в повній мірі реалізувати надані їй права як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо). При цьому 02.04.2021 ОСОБА_2 підписала договір про надання правової допомоги з адвокатом Лопаткіним О. В., аналогічний договір на передодні судового засідання був також підписаний 17.05.2021 з адвокатом Конюшко Д. Б., яким особа доручила надання правової допомоги, уклавши з цією метою відповідну угоду.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).

У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Доводи апеляційної скарги в частині того, що редакція ст. 130 КУпАП не передбачає можливості притягнення до відповідальності осіб, які керують т/з, є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, тобто з 01.07.2020, відповідальність, зокрема за керування т/з, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, виключено з ст. 130 КУпАП і закріплено у ст. 286-1 КК.

Однак ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17.06.2020 № 720-ІХ, який набрав чинності 03.07.2020, внесені зміни до ЗУ за № 2617-VIII, а саме, у п. 1 Розділу І виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП, виключав адміністративну відповідальність за керування т/з у стані сп`яніння, відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03.07.2020.

Необхідно зазначити, що дійсно, ст. 130 КУпАП на офіційному веб-сайті ВРУ в ред. ЗУ № 2617-III від 22.11.2018 була позначена без врахування положень ЗУ № 720-1Х від 17.06.2020, однак цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію дій осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, оскільки, як зазначено вище, ЗУ № 720-1Х від 17.06.2020 виключено одну із норм ЗУ № 2617-V111 від 22.11.2018, у якій ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції, що свідчить про те, що після набрання чинності ЗУ № 720-1Х від 17.06.2020 ст. 130 КУпАП діє в попередній редакції.

Аналогічну правову позицію висловив і комітет ВРУ з питань правоохоронної діяльності у своєму листі на адресу Верховного Суду № 04-27/12-2020/241031 від 15.12.2020.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за керування т/з особами у стані сп`яніння, а тому і поліцейським спочатку, і суддею суду першої інстанції у подальшому правильно установлені як факт керування т/з особою, так і факт сп`яніння в присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення вимог п. 2.9а ПДР. При цьому порядок проходження медичного огляду та процедура встановлення стану сп`яніння закріплені у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, на час вчинення правопорушення проводився: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.

Таким чином, ОСОБА_2 , щодо якої були підстави вважати, що вона перебуває у стані сп`яніння, пройшла відповідний огляд на стан такого сп`яніння поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціального технічного засобу у присутності двох свідків, тому дії поліцейського є законними і обґрунтованими, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога, а також відсутність в матеріалах справи запрошення двох свідків співробітниками поліції для фіксації відмови від освідування у лікаря-нарколога, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Як убачається з відеозапису персональних мобільних відео реєстраторів працівників поліції, ОСОБА_2 після проходження огляду на стан сп`яніння на місці у присутності двох свідків погодилась з результатом/показником газоаналізатора «Alcotest Drager 6820» та відмовилася проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_2 після складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП від керування т/з, оскільки з розписки ОСОБА_5 (а. с. 6) убачається, що остання зобов`язалася доставити т/з Hyundai Accent, н. з. НОМЕР_1 за місцем проживання по АДРЕСА_1 .

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, дотримавшись положень ст. 268, 279, 280 КУпАП, а тому винесена постанова є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, внаслідок чого це судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 18.05.2021 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу її захисника КОНЮШКО Д. Б. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов