ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/579/21 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

- захисника Шкільняка Б.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Шкільняка Б.М., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, 27 червня 2021 року о 04 год. 40 хв. по вулиці Довженка в м. Тернополі, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Clio, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 7510, ARMF-0286 (повірка дійсна до 27.08.2021 року) та огляду в КНП Тернопільский обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань ТОР водій відмловився.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності адвокат Шкільняк Б.М., вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, і такою, що підлягає скасуванню внаслідок неповноти та однобічності судового розгляду.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення, який покладено в основу прийнятого судом рішення, є незаконним та безпідставним, а вина ОСОБА_1 недоведеною.

Звертає увагу, що працівники поліції під`їхали на службовому автомобілі до нерухомого транспортного засобу, після чого наказали ОСОБА_1 здійснити цим транспортним засобом рух вперед, мотивуючи тим, що автомобіль перешкоджає проїзду.

Зазначає, що такі ж пояснення ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 надали в суді першої інстанції, однак суд надав їм неправильну правову оцінку.

На думку апелянта, дії працівників поліції у даній ситуації, з урахування практики Європейського суду з прав людини, носили провокативний характер, що суд першої інстанції залишив поза увагою.

Просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільсокої області від 27 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника Шкільняка Б.М., які підтримали подану апеляційну скаргу та, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять її задовольнити; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , не дотримався.

Аналіз доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адмінправопорушення, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_3 , місцевий суд не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування траспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто, факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою складовою частинною зазначеного правопорушення.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 201093, який був предметом дослідження суду першої інстанції, працівником поліції зазначено, що 27.06.2021 року о 04 год. 40 хв. в м. Тернополі по вулиці Довженка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Clio, номерний знак НОМЕР_1 , і від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та медичному закладі категорично відмовився.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів відеофіксації правопорушення, транспортний засіб Renault Clio, номерний знак НОМЕР_1 , на момент, коли до нього під`їхали працівники поліції під`їхали на службовому автомобілі перебував у нерухомому стані.

Таким чином, факт керування цим транспортним засобом ОСОБА_1 , як і його зупинка працівниками поліції, про що зазначено у протоколі про адмінправопорушення та постанові місцевого суду, матеріалами справи не підтверджується і стороною, на яку законом покладено обов`язок збирання доказів згідно ст.251 КУпАП не доведено.

Виходячи з матеріалів провадження, такі ж пояснення ОСОБА_1 , як особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, надав у суді першої інстанції, пояснивши, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння пов`язана виключно з тим, що він не керував траспортним засобом на момент, коли до автомобіля під`їхали працівники поліції, але на їх вимогу, мотивовану неправильним паркуванням, завів автомобіль і рущив з місця, звільнивши проїзд.

Аналогічні свідчення ОСОБА_1 надав у суді апеляційної інстанції.

Показання ОСОБА_1 в суді першої інстанції підтвердив також свідок ОСОБА_2 , свідчення якого суд першої інстанції не прийняв до уваги.

Апеляційний суд не погоджується з такою оцінкою місцевим судом показань допитаних ним учасників процесу, оскільки вони обоє засвідчив обставини, які фактично відображені на записах з відеокамер поліцейських, що долучені до справи.

І хоча для встановлення факту керування транспортним засобом не має значення його тривалість, про що правильно вказав місцевий суд у своєму рішенні, однак, за даних обставин, на думку апеляційного суду визначальним є той факт, що рух транспортним засобом ОСОБА_1 здійснив на вимогу працівників поліції, якими попередньо цей транспортний засіб ними не зупинявся і рух якого належними та допустимим доказами не було зафіксовано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно свідчили, що до вказівки працівників поліції перемістити транспортний засіб у зв`язку з його неправильним паркуванням, ОСОБА_1 керував цим транспортним засобом, а також те, що цей транспортний засіб був зупинений працівниками поліції, що є обов`язковою ознакою диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, за якою відносно нього складено протокол про адміністративний правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_4 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього, у цій частині, підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року відносно ОСОБА_1 , в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно скасувати.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Шкільняка Б.М. задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя