ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/9033/20 Головуючий суддя І інстанції Харченко А. М.
Провадження № 33/818/228/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

03 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Дягілєва О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 29.05.2020 року о 23 год. 07 хв., керував автомобілем «ЗАЗ ТF 6990», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ак. Павлова в м. Харкові, біля будинку № 151/1, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року, а провадження у справі закрити. Вважає, що постанова є незаконною, винесеною без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, без дослідження і належної їх оцінки на предмет допустимості і відповідності зібраних доказів вимогам закону.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у вказаний час, а саме 29.05.2020 року о 23 год. 07 хв. автомобілем керував його знайомий ОСОБА_2 , а він знаходився на задньому пасажирському сидінні автомобіля. Вказав, що після того, як вони зупинились на стоянці і ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, до автомобіля під`їхав екіпаж патрульної поліції, попросили його вийти з автомобіля, після того, як він вийшов, запитали чий це автомобіль, вказали на те, що він керував автомобілем без світла, а потім спитали, чому він, маючи запах спиртного, керує автомобілем. Він вказав працівникам поліції, що автомобілем керував його знайомий, який зараз підійде та підтвердить це. Через декілька хвилин до автомобіля підійшов ОСОБА_2 , і повідомив поліцейських, що саме він керував автомобілем та згоден пройти необхідну перевірку. Однак, працівники поліції на це не зреагували, після чого запросили двох громадян бути понятими при проходженні огляду на стан сп`яніння та складанні протоколу стосовно нього. Після складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього, ОСОБА_2 сів за кермо автомобіля, а він сів поруч, та вони поїхали додому. Вказав, що усвідомлюючи, що працівники поліції порушили вимоги закону та його особисті права, звертався зі скаргами на їх дії їхньому безпосередньому керівництву, але реальних результатів це не дало.

Крім того посилається на те, що жодного виклику в суд він не отримував, тому вважає твердження суду про те, що про день і час слухання справи він повідомлений належним чином не відповідає дійсності.

Вважає, що протокол від 29.05.2020 р. відносно нього про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП складений незаконно, з грубим порушення його прав та порушенням вимогу Закону, і не міг бути прийнятий судом як доказ його провини.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року, посилаючись на те, що про час розгляду справи у суді він жодним чином не був повідомлений, копія постанови була отримана ним на пошті 20.08.2020, тому вважає, що строк ним було пропущений з поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та оскарження судових рішень - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Дягілєва О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 368044 від 29.05.2020 року, поясненнях свідків, диску з відеозаписом події, що мала місце 29.05.2020 року.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 29.05.2020 року о 23 год. 07 хв., керував автомобілем «ЗАЗ ТF 6990», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ак. Павлова в м. Харкові, біля будинку № 151/1, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. (а.с.1).

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких вбачається, що 29.05.2020 року в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 та у медичному закладі КНП ХОР ОНД. (а.с.6,7).

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Крім того, дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, вбачається що працівники поліції дійсно запропонували водієві ОСОБА_1 у присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 та у медичному закладі КНП ХОР ОНД, однак ОСОБА_1 відмовився.

Також, з відеозапису вбачається, що ніяких осіб, крім ОСОБА_1 та іншої особи, яка знаходилась на пасажирському сидінні саме після зупинки транспортного засобу не було.

За таких обставин, суд ставиться критично до пояснень ОСОБА_1 про те, що не він керував транспортним засобом, а ОСОБА_2 , оскільки факт керування транспортним засобом іншою особою не підтверджено будь-якими відомостями, а тому, апеляційний суд розцінює такі пояснення, як обраний спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.

Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити та закрити провадження у справі. Пояснив, що в той вечір він зі своїм товаришем був в розважальному закладі. Коли поверталися додому він не був водієм. Керування транспортним засобом здійснював ОСОБА_2 . Під час руху у ОСОБА_5 виникла природня потреба та він зупинив транспортний засіб та вийшов і в цей час під`їхали працівники поліції. В автомобілі на пасажирському сидінні сиділа жінка, а він знаходився на задньому видінні. Працівники поліції в присутності понятих йому запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, але він відмовився, оскільки водієм не був. Працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього. Потім, як виявилось, працівниками поліції ще було складено протокол за ч.1 ст. 126 КУпАП. Вважає дії працівників поліції з приводу фіксації цього правопорушення незаконними. Ним була подана скарга на дії працівників поліції і отримана відповідь про те, що дії працівників поліції відповідають вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Поліцейські діяли в межах повноважень та відповідно до покладених на них завдань. До адміністративного суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, не звертався з приводу оскарження дій працівників поліції.

Отже, належить взяти до уваги, що дії працівників поліції під час складання ними протоколу за ст. 130 КУпАП, будь-яким чином ОСОБА_1 не оскаржувались, що свідчить про відсутність встановлених порушень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому доводи щодо порушень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Таким чином, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. Апеляційний суд, на наявністю таких відомостей, вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Дягілєв О.В. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити та пояснив, що автомобіль ОСОБА_1 зупинено не було та ОСОБА_1 не керував автомобілем, а стояв на дорозі, але свідком цього він не був. Разом з тим пояснив, що він не був на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння очей, що не відповідає обстановці.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що ОСОБА_1 29.05.2020 року о 23 год. 07 хв., керував автомобілем «ЗАЗ ТF 6990», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ак. Павлова в м. Харкові, біля будинку № 151/1, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціспроти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиноюнаціональногозаконодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полідержави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков