Номер провадження 3/521/932/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Шкребтієнко Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу, що надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області, за протоколом складеним відносно громадянина Росії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який мешкає за адресою (згідно даних зазначених у протоколі): АДРЕСА_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №069779 від 06.12.2020 року вбачається, що 06 грудня 2020 року об 03 год. 00 хв. в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 4 водій керуючи автомобілем рухався по дорозі з одностороннім рухом в протилежному напрямку, під час перевірки документів було виявлено, що водій керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

За даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_3 приймав участь разом з своїм представником адвокатом Назаровим О.М., надав пояснення, відповідно до яких наполягав, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння на момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції та не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, отже у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, тому просив провадження по справі закрити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що в діях особи вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.п. 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється уповноваженою особою Державтоінспекції для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Однією з підстав притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду справи, судом були досліджені матеріали адміністративного провадження, а саме протокол про адміністративне правопорушення, покази понятих, які в своїх поясненнях підтвердили відмову особи від проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння, надані працівниками поліції відеоматеріали з місця події, з яких вбачається, що особа у присутності понятих відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Стосовно тверджень ОСОБА_1 , що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння саме у медичному закладі, суд ставиться критично, так як ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цього, а докази, які є у справі підтверджують факт такої відмови.

Покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були допитані у судовому засіданні, не спростували той факт, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження відповідного огляду, а фактично підтвердили ті обставини, що були викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. А інформацію яку повідомив свідок ОСОБА_5 взагалі була отримана ним зі слів самого ОСОБА_1 , так як на момент розмови водія з працівниками поліції він сам перебував у салоні автомобіля та саму розмову не чув, про що повідомив у судовому засіданні.

Що стосується посилання представника особи про повернення справи на доопрацювання через зазначення неправильної кваліфікації дій особи, а саме у протоколі вказано, що він притягається до відповідальності за ознаками ч. 2 ст. 130 КУпАП, хоча насправді повинно було вказано ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає вказати наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що відповідальність передбачена ч. 11 ст. 130 КУпАП. Однак, ч. 11 ст. 130 взагалі відсутня в КУпАП, тому суд, враховуючи дані інформаційної довідки про не притягнення особи протягом року до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (що також було підтверджено особою у судовому засіданні), виходячи зі змісту протоколу, вважає, що він складений за ознаками порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказівка на ч. 11 є технічною опискою.

Крім цього, слід зауважити, що навіть у разі неправильної кваліфікації працівниками поліції дій особи, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який зазначив, що процес про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з презумпціями процесу кримінального, оскільки ЄСПЛ уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Отже, навіть у разі неправильної кваліфікації працівниками поліції дій особи, суд вправі перекваліфікувати її на більш м`яку, враховуючи позицію ЄСПЛ та лист Верховного суду України від 11.06.2008 року «Практика застосування законодавства про контрабанду та порушення митних правил», в якому вказано наступне: «У судовій практиці виникають питання про можливість перекваліфікації судом одного складу адміністративного правопорушення з однієї статті МК на іншу. Правильно вчиняють ті суди (судді), які за відсутності сумнівів щодо фактичних обставин справи, викладених у протоколі про порушення митних правил, перекваліфіковують дії правопорушника за статтею, яка передбачає більш м`яке стягнення».

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд виходить з того, що останній притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, і ця обставина знайшла своє повне підтвердження.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом та правосвідомістю, суд вважає, що вони зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності підтверджують факт вчинення особою вказаного адміністративного правопорушення.

Вина особи у скоєнні вищевказаного правопорушення підтверджена сукупністю доказів, які знаходяться в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями понятих та свідків, відеозаписами з місця події, поясненнями правопорушника.

Санкція за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вирішуючи питання щодо накладення адміністративного стягнення на правопорушника суд враховує: характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до грубих порушень Правил дорожнього руху України, як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, особу правопорушника, ступінь його вини, ставлення до вчиненого проступку, а також обставину, що пом`якшує відповідальність: те, що він вперше скоїв правопорушення, з метою виховання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, попередження здійснення ним нових правопорушень, а тому накладає стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Вимогами п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 гривень 40 копійок.

Керуючись ст. ст. 33, 40-1, 266, 283, 284, 294 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти стягнення, відповідно до санкції статті, у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Постанова суду (судді) у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Головуючий