КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/5902/21

08 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ Ратнікової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 (нуль) копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року та закрити провадження у справі.

Також в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року, суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно частини 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу- ст. 289 КУпАП.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначив, що копію постанови Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року він не отримував, а з повним текстом оскаржуваної постанови ознайомився 08 вересня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 05 квітня 2021 року о 09 год. 00 хв., засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_1 , проте, до суду 07 травня 2021 року повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 повідомлявся про дату судового засідання, призначеного на 11 травня 2021 року о 09 год. 00 хв., 24 травня 2021 року до суду першої інстанції також повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 не був у встановленому законом порядку повідомлений судом першої інстанції про розгляд даної справи, а тому участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав.

08 вересня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Апеляційна скарга була подана ним 10 вересня 2021 року, тобто, в десятиденний строк з моменту ознайомлення з матеріалами справи та повним текстом постанови Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року. З огляду на зазначене, на думку суду, причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що оскаржувана постанова була ухвалена судом першої інстанції за його відсутності, оскільки суд не повідомив його належним чином про дату час та місце розгляду справи, чим порушив вимоги ст. 268 КУпАП.

Зазначає, що 14.02.2021 року, близько 20години 30 хвилин, він знаходився на своєму робочому місці на СТО Шиномонтаж за адресою вул. Велика Окружна, 4 с. Петропавлівська Борщагівка та після закінчення робочого дня мав намір помити своє авто Део Ланос. Коли він ніс відро з водою повз інший автомобіль, то ледве не впав та між ним та водієм цього авто виник конфлікт, оскільки даному водію здалося, що ОСОБА_1 пошкодив його автомобіль. Приблизно через годину після цього він вийшов на вулицю та побачив екіпаж патрульної поліції та від співробітників поліції дізнався, що вони приїхали на виклик на ДТП, проте водія, з яким у нього виник конфлікт, на місці вже не було.

Вказує на те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте не керував транспортним засобом. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 251, 280, 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясував чи було дійсно вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та чи заподіяно майнову шкоду.

Звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушення вимог законодавства, а саме: невірно вказано адресу, де сталось правопорушення; його було обмежено в праві ознайомитись з матеріалами справи; в графі місце роботи зазначено, що він не працює, хоча ним зазначалось, що він працює на СТО; на відео поліцейським було зазначено інші ознаки алкогольного сп`яніння ніж ті, що зафіксовані в протоколі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 свідка ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за №1452/735.

Згідно з п.п.8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом засобом «ЗАЗ- Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 011717, складеного поліцейським роти 5, батальйону 1, полку 1, Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП капралом поліції Грушевим Андрієм Івановичем, 14 лютого 2021 року, о 21 годині 46 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ- Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , по Кільцевій дорозі з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Приписами ст.252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так сама відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до вимог ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Згідно пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 зазначив, що він станом на 14 лютого 2021 року працював на мийці в нічну зміну. ОСОБА_1 працював на СТО-шиномонтаж навпроти мийки. Приблизно о 18-00 годині Великий прийшов на мийку, щоб помити свій автомобіль, який був припаркований, та попросив свідка налити йому води в відро. Через деякий час на мийку приїхав клієнт та начебто між цим клієнтом та ОСОБА_1 стався конфлікт у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 нібито зачепив відром з водою машину клієнта. Зазначає, що він виходив на вулицю та бачив, що на машині клієнта пошкоджень не було. В подальшому, приблизно через сорок хвилин, під`їхала поліцейська машина. На той час ОСОБА_1 був у себе на роботі на СТО, він його покликав. Клієнт сказав, що не має претензій до ОСОБА_1 та поїхав, а ОСОБА_1 розмовляв з працівниками поліції. Він відкрив мийку і продовжив роботу. Зазначив, що він особисто не чув, щоб ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З долученого до адміністративного матеріалу відеозапису з нагрудної камери працівника поліції АА-00599 вбачається, що ОСОБА_1 двічі погоджувався проїхати до медичної установи (зафіксований час 22:48), проте співробітники не відреагували на згоду ОСОБА_1 проїхати до лікаря та склали протокол про адміністративне правопорушення, окрім того з відеозапису з нагрудної камери вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що він не є водієм та не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. На зазначеному відеозаписі не зафіксовано факту керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом «ЗАЗ- Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 .

В судове засідання викликався для надання пояснень працівник патрульної поліції, який складав адміністративний матеріал, ОСОБА_3 , однак він у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Крім того, адміністративний матеріал не містить жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, автомобілем «ЗАЗ- Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вищезазначених обставин, відповідно до вимог чинного законодавства України усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про не доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттбю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. ч.1 ст. 247 , ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_4 у процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: