Провадження № 33/4808/8/21
Категорія ст.130ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Якубовського О.О.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2020 о 01 год 15 хв в м. Івано-Франківську по вул. Незалежності, 179, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Вольксваген Джетта», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною і необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що поліцейським було порушено порядок складання протоколу через що він повинен бути визнаний недопустимим доказом. Звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дані про свідків, чиї письмові пояснення знаходяться в матеріалах справи та були взяті судом як належні та допустимі докази у справі. Окрім того, в протоколі зазначено час складання протоколу, який не співпадає із фактичною годиною його складання, оскільки фактична дата його складання була 04.09.2020 року о 03 год. 17 хв., а не 04.09.2020 року о 02 год. 50 хв., що свідчить про порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння.

Висновок лікаря, який є єдиним доказом вини правопорушення, не відповідає вимогам Інструкції, оскільки в графі №12 він не підписаний лікарем, який проводив огляд, що є грубим порушенням вимог Інструкції.

Окрім того, в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Звертає увагу на те, що її не було відсторонено від керування транспортним засобом, матеріали справи не містять таких даних, що свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів справи.

Зазначає, що показання свідків не узгоджуються з протоколом, їх пояснення написані не власноручно, та не зазначено хто відбирав пояснення у свідків, що ставить під сумнів їх показання. Свідки судом не допитувались, хоча нею заявлялось клопотання про допит свідків у судовому засіданні суду, у зв`язку із чим показання свідків не можна вважати належними та допустимими доказами у справі.

Вважає, що суд розглянув справу поверхнево і формально, з порушенням її права на захист, оскільки в матеріалах справи наявне клопотання про відкладення розгляду справи, натомість суддею було ухвалено рішення у справі.

Окрім того, зазначає, що судом було порушено підсудність розгляду справ, оскільки нею було подано клопотання про зміну підсудності розгляду справи до Тисменицького районного суду за місцем її реєстрації, однак суд жодним чином не відреагував на нього.

Враховуючи наведе, просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, захисником адвокатом Якубовським О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , до апеляційного суду було подано доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначив, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом, оскільки в очікуванні приїзду таксі, щоб не замерзнути вночі, сіла в автомобіль, включила двигун та обігрів салону. При цьому, увімкнення двигуна автоматично увімкнуло зовнішнє світло габаритних вогнів її автомобіля, однак автомобіль стояв нерухомо. За деякий час, до ОСОБА_1 підійшов працівник поліції і повідомив, що в автомобілі несправна фара, що є порушенням ПДР. Під час спілкуванням із ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра про її перебування в стані алкогольного сп`яніння і запропонував їй пройти відповідний огляд. Зазначає, що жодних дій на проведення відповідного огляду працівниками поліції не було проведено, що є порушенням Інструкції проведення огляду на стан сп`яніння.

Вважає, що ОСОБА_1 не була зупинена працівником поліції як водій, а лише як піщохід. Вказує. що ОСОБА_1 відмовилась від пропозиції вирішити питання на місці зупинки та зателефонувала друзям, які прибули на місце події. Оскільки, у одній із прибувших поліцейський упізнав працівника суду, то йому не вдалося реалізувати свій намір на отримання вигоди від ОСОБА_1 . У подальшому особою було здійснено дзвінок на 102 та повідомлено про те, що водій автомобіля «Вольксваген Джетта», н.з. НОМЕР_1 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 не була водієм і автомобілем не керувала, у результаті чого на місце події прибув інший наряд патрульної поліції, який помилково сприйняв ОСОБА_1 за водія автомобіля, оскільки вона у той час сиділа за кермом автомобіля.

Вказує, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, не мала досвіду у подібних справах і не була забезпечена правовою допомогою адвоката.

Захисник адвокат Якубовський О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , наголошує на тому, що матеріали справи не містять жодних даних того, що ОСОБА_1 була водієм транспортного засобу о 01 год. 15 хв. 04.09.2020 року, відозаписи не містять запису зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Вказує на те, що не встановлено й особу, яка здійснила дзвінок на номер 102 із зверненням про те, що водій автомобіля «Вольксваген Джетта», н.з. НОМЕР_1 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, вважає, що матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом, на що суд також не звернув уваги при ухваленні постанови суду про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та захисника адвоката Якубовського О.О., які підтримали подані доводи апеляційної скарги із доповненнями, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без її участі, чим порушив її право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 10.09.2020 року, розгляд яких було призначено на 15 год. 15 хв. 29.09.2020 року.

24.09.2020 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про направлення матеріалів справи для розгляду за місцем її проживання та реєстрації до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області (а.с.8).

Розгляд справи було призначено повторно на 13 год. 35 хв. 07.10.2020 року. 02.10.2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про надання їй можливості ознайомлення з матеріалами справи (а.с.14), з якими вона ознайомилась 06.10.2020 року та отримала копію відеозаписів, які долучені до матеріалів справи.

07.10.2020 року ОСОБА_1 , в день розгляду справи, подала клопотання про надання їй можливості реалізувати її право на правову допомогу та надати час для вибору захисника, у зв`язку із чим просила розгляд справи відкласти на інший день та час (а.с.15).

Розгляд справи судом було відкладено призначався на 23.10.2020 року, однак у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 в судове засідання розгляд справи було перенесено на 03.11.2020 року. 02.11.2020 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії скарги на незаконні дії працівників поліції (а.с.18-20) та клопотання про виклик та допит свідків (а.с.23-24), а також долучила договір про укладення угоди з адвокатом про надання їй правової допомоги та ордеру від 01.11.2020 року (а.с.25-27).

В матеріалах справи знаходиться розписка (а.с.28) про те, що ОСОБА_1 та її захисник Стусяк В.І. були особисто під розписку повідомлені про призначення розгляду справи на 13 год. 33 хв. 10.11.2020 року.

10.11.2020 року о 13 год. 06 хв. було зареєстроване клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою адвоката (а.с.31). Разом з тим, до теперішнього часу не надані дані, які підтверджують наявність у захисника ОСОБА_2 поважної причини щодо неявки в судове засідання суду 10.11.2020 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без її участі порушив її право на захист та не надав їй можливості належним чином організувати захист своїх інтересів, не відповідають дійсності.

При цьому суд зазначив, що у судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, засвідчивши підписом в повідомленні про розгляд справи. Надіслала 10.11.2020 року клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні захисника Стусяка В.І., та жодних підтверджуючих даних цьому суду не надала. Також, ОСОБА_1 24.09.2020 року було подано клопотання про направлення матеріалів справи для розгляду за місцем її проживання, а саме до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області. Крім того, судом неодноразово відкладалися судові засідання за клопотаннями ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції вважав заявлені клопотання такими, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності особою, що притягається до адміністративної відповідальності та затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без її участі.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті спрямовані на деструктивність судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності може заявляти клопотання перед судом про відкладення розгляду справи, якщо існують поважні причини, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні. Однак, наявність вказаних причин повинна бути належним чином підтверджена особою, яка заявляє відповідне клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, зловживання правом на відкладення розгляду справи з метою навмисного затягування розгляду справи, свідчить про намагання уникнути прийняття судом несприятливого для себе рішення і суперечить загальним принципам справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту її інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив їй справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Якубовський О.О. у повному обсязі підтримали вимоги апеляційної скарги та вважають, що суд першої інстанції безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не підтверджуються сукупністю досліджених доказів. Вважають, що під час розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 та його адвоката Якубовського О.О. вбачається, що вони вважають, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а тому вона не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проаналізував сукупність досліджених судом доказів, апеляційний суд вважає вказані доводи неспроможними.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №315925 від 04.09.2020, водій ОСОБА_1 04.09.2020 о 01 год 15 хв в м. Івано-Франківську по вул. Незалежності, 179, керувала транспортним засобом марки «Вольксваген Джетта», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. згідно протоколу медичного огляду №427 водій керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу №2 роти №1 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Присяжним О.А., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснені її права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська.

В протоколі зазначено про те, що до протоколу додається протокол огляду № 427, відео з нагрудного реєстратора DM 4979, DM 4957 та пояснення свідків 2 шт.

При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовилася надавати пояснення.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

В графі протоколу зазначено, що ОСОБА_1 ознайомилась зі змістом протоколу про адміністративне6 правопорушення та отримала копію протоколу, що підтверджується її власним підписом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої було складено протокол про адміністративну відповідальність на ОСОБА_1 саме за керування нею транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у разі її не згоди із даним фактом щодо її керування автомобілем, вимагала від неї надати детальні пояснення у разі, якщо вона дійсно не керувала транспортним засобом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що доводи про те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом, вперше були наведені нею тільки в апеляційній скарзі, що свідчить про непослідовність її та викликає недовіру щодо їх правдивості.

На відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та її згода проїхати для проходження відповідного огляду до медичного закладу саме як водія транспортного засобу, де було встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було роз`яснені її права та обов`язки, а в медичному закладі роз`яснено допустиму норму наявності в організмі спиртного, при якому дозволено керувати транспортним засобом.

Зі змісту відеозаписів, які долучені до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не заперечувала стосовно того, що вона не була водієм транспортного засобу, не вказувала, що вона не керувала транспортним засобом і знаходилась у транспортному засобі чекаючи автомобіль таксі.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що 03 вересня 2020 року вона була у друзів на святкуванні Дня народження. Близько першої години друзі її провели та викликали їй таксі. У зв`язку тим, що на вулиці було холодно, то вона сіла в машину і вона включила двигун та обігрів машини. Однак, в цей час до неї підійшли працівники поліції, які повідомили їй, що в автомобілі несправна фара, що є порушенням ПДР. Під час спілкування працівники поліції запитали її чи вживала вона спиртні напої. Вона підтвердила факт вживання алкогольних напоїв, однак повідомила працівникам поліції, що не збирається їхати та чекає на таксі. Вони запросили її до поліцейської машини, де стали розпитувати її про те, як вона опинилась у стані алкогольного сп`яніння, як довго керує транспортним засобом, задавали питання про її батьків та спілкувались з нею протягом півгодини. Вона зателефонувала своїм друзям подрузі, яка пришла то поліцейської машини і поліцейські впізнали в ній працівницю суду, після чого, викликали патрульну машину. Приїхали патрульні поліцейські, які почали оформлювати документи про адміністративне правопорушення. Вказує, що вона не пояснювала патрульним про те, що не керувала транспортним засобом, оскільки надавала такі пояснення поліцейським, які помітили в неї несправність фари. Вказує, що вона не оспорює правильність висновку лікаря медичного закладу про те, що вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вона дійсно вживала алкогольні напої.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що пояснення ОСОБА_1 надані в судовому засіданні апеляційної інстанції стосовно того, що вона не керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не відповідають дійсності, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

При вирішанні вказаного питання апеляційний суд враховує обставини за яких працівниками поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , бездоказовість та нелогічність її тверджень про те, що вона чекала та таксі, перебуваючи у автомобілі «Вольксваген Джетта», н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Апеляційний суд враховує, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а тому користування ним певним чином врегульовано національним законодавством.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не керувала транспортним засобом є голослівними, непослідовними та суперечливими і спростовуються сукупністю доказів.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції були допитані працівники поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які показали, що 03 вересня 2020 року приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , яка не заперечувала факту керування транспортним засобом та погодилась пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Вказували, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками іншого підрозділу і під час спілкування зі ОСОБА_1 ніяких суперечностей щодо визнання нею факту керування транспортним засобом не виникало. Протокол про адміністративне правопорушення було складено ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 опитував свідків.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В результаті перевірки доводів апеляційної скарги апеляційний судом не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Відеозапис з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у вказаному огляді.

На відеофайлах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу у присутності двох свідків. Однак, ОСОБА_1 висловила бажання пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта та її захисника адвоката Якубовського О.О. про те, що висновок КНП «Прикарпатського наркологічного центру Івано-Франківської обласної ради» №427 від 04.09.2020 року є незаконним, оскільки не містить підпису лікаря і не може бути визнаний допустимим доказом.

Так, відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.09.2020 року № 427 щодо результатів медичного огляду, проведеного лікарем ОСОБА_5 , встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 була оглянута лікарем о 02 год. 00 хв., а відповідний висновок огляду було складено о 02 год. 13 хв. 04.09.2020 року.

Зокрема, зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була оглянута лікарем ОСОБА_5 , якою була застосована сукупність різних методів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Так, обстеження на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 було проведено за допомогою апарату Алкотест Драгер внаслідок чого було отримано результат обстеження 0.5 проміле. Окрім того, у ОСОБА_1 було відібрано біологічний матеріал кров для дослідження та проведення аналізу для встановлення вмісту етанолу в крові ОСОБА_1 .

Зі змісту відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 зазначила, що вживала спиртне незадовго до проходження відповідного огляду.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.

Апеляційний суд вважає, що лікар медичного закладу самостійно вирішує порядок проведення огляду на стан сп`яніння та питання про відібрання біологічних зразків і використання спеціальних технічних приладів, визначає обсяг та характер методів дослідження, які є необхідними та достатніми для отримання об`єктивного результату та складання відповідного висновку.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що в графі 12 висновку відсутній підпис лікаря, оскільки відповідна графа у вказаному медичному висновку належним чином заповнена.

Апеляційний суд вважає, що висновок КНП Прикарпатського наркологічного центру Івано-Франківської обласної ради» №427 від 04.09.2020 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів містять достатню інформацію щодо проведення огляду ОСОБА_1 , достовірності і обґрунтованості отриманого результату, належним чином оформлений.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №315925 від 04.09.2020 року не містить даних та підписи свідків, пояснення яких містяться в матеріалах справи.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини не свідчать про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення як доказу у справі і не вказують на наявність правових підстав вважати його недійсним, оскільки він повністю відповідає вимогам, які встановлені до нього діючим КУпАП.

Так, відповідно до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дані, щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Таким чином, за своєю правовою сутністю протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом у якому викладено формулювання обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, конкретизовано особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та містяться дані про роз`яснення процесуальних прав, місце розгляду справи.

Протокол про адміністративне правопорушення складений стосовно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить даних про порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи знаходяться письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.3-4), надані ними працівнику поліції, згідно яких вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків на процедуру проходження водія на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Алкотестера Драгер, на що водій відмовилась та забажала пройти тест у лікаря. Пояснення свідків записані з їх слів, підтверджені власноручними підписами свідків. У поясненні свідка ОСОБА_7 зазначено, що пояснення відібрав ОСОБА_4 .

Разом з тим, правова оцінка письмових пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.3-4) не впливає на правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що свідки дійсно були присутні, коли ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспектора патрульної поліції на неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер ОСОБА_1 не погодилася та забажала проїхати до медичного закладу.

Так, відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Обставини, які зафіксовані на відеозапису свідчать про те, що ОСОБА_1 не заперечувала факт керування транспортним засобом і як водій транспортного засобу погодилась пройти огляд на перевірку стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, в результаті якого було встановлено, що остання перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що відсутність в матеріалах справи направлення водія на проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння свідчить про істотне порушення порядку проведення такого огляду, оскільки таке направлення спрямовано на забезпечення проведення медичного огляду і не впливає на його результати.

Апеляційний суд також враховує, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на адресу начальника УПП Івано-Франківської області було надіслано скаргу на незаконні дії працівників поліції (а.с.19-20), у відповідності до якої ОСОБА_1 просила розглянути скаргу та прийняти рішення про притягнення винних до відповідальності, надати їй інформацію стосовно екіпажу поліції, яким здійснено її зупинку, просила надати копію рапорту та проінформувати її про прийняте рішення.

На даний скаргу ОСОБА_1 було надіслано відповідь, копію якого захисником було долучено до матеріалів даної справи (а.с.54-57), в якій зазначено, що 04.09.2020 року на скорочений номер екстреного виклику поліції 102 надійшло звернення про те, що водій автомобіля марки Volkswagen Jetta, н.з. НОМЕР_1 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на підставі чого було виявлено даний автомобіль по вул. Незалежності, 179, в м. Івано-Франківську. У відповіді зазначено, що на підставі відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер, однак остання забажала пройти відповідну процедуру у закладі охорони здоров`я.

В листі УПП Івано-Франківської області зазначено, що надання примірника бланку направлення особі, яка має проходити процедуру освідчення на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я не передбачено, а тільки слід пред`явити лікарю наркологу, який проводить медичний огляд та лабораторне дослідження.

Заступником начальника УПП Івано-Франківської області Штогрин С.Р. надані детальні відповіді на питання, які були зазначені в її скарзі та наголошено, що працівники патрульної служби не уповноважені вирішувати питання про притягнення осіб до відповідальності, яка передбачена ст.130 КУпАП, у зв`язку із чим ознак дисциплінарного проступку та, як наслідок, підстав для призначення та проведення службового розслідування, відповідно до Порядку, не було виявлено.

Також, ОСОБА_1 було роз`яснено право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у поданій скарзі до УПП Івано-Франківської області Штогрин С.Р. зазначила, що причиною зупинки транспортного засобу був непрацюючий задній габарит та підійшовши до неї, працівники поліції не представились, а після нетривалого спілкування, працівники поліції вирішили , що в неї є ознаки алкогольного сп`яніння.

За наведених обставин, ОСОБА_1 в скарзі на неправомірні дії працівників поліції (а.с.19-20) до УПП Івано-Франківської області визнала факт керування нею транспортним засобом 04.09.2020 року близько 01 год. 00 хв. по вул. Незалежності, її транспортним засобом Volkswagen Jetta, н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв