ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/6665/20 Головуючий суддя І інстанції Фанда О. А.
Провадження № 33/818/320/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Романченка О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Романченка О.М. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року, стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1973 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративні стягнення:

- за ст. 124 КУпАП 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.;

- за ч.1 ст. 130 КУпАП 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа скоєних, у виді штрафу на користь держави у розмірі 10200 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 524386 від 19.08.2020 року, ОСОБА_1 , 19 серпня 2020 року о 14 год. 25 хв., керуючи транспортним засобом «Mersedes-Benz C 180», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Молочна, 5, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на бордюрний камінь. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.1 ПДР України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 516523 від 19.08.2020 року, ОСОБА_1 19.08.2020 року о 14 год. 25 хв. по вул. Молочній 5 в м. Харкові, керував транспортним засобом «Mersedes-Benz C 180», державний номерний знак НОМЕР_1 та став учасником ДТП з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя, хитка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місця зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager та у закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога КНП ХОР ХОНД у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Романченко О.М. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на те, що на час складання протоколу стосовно ОСОБА_1 закон не встановлював будь-якої відповідальності за керування транспортними засобами (автомобілями) у стані сп`яніння чи відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Вказує, що ОСОБА_1 не перебував за кермом транспортного засобу в момент його руху по подвір`ю багатоповерхових будинків, що підтвердив свідок в суді першої інстанції. Показання свідків, зазначених у протоколі, є недостовірними, оскільки були надиктовані працівниками поліції і не відповідають дійсності. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази пошкодження автомобіля і бордюрного каменю, а тому відсутні підстави притягнення його до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Романченка О.М., які підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 12.1, 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколів про адміністративні правопорушення, відомостями схеми місця ДТП, відомостями письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також на відомості відеозапису бодікамер працівників поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 516523 від 19.08.2020 року (арк. 3), ОСОБА_1 керував автомобілем та став учасником ДТП та мав ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя, хитка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 524386 (арк. 39), ОСОБА_1 керував автомобілем з вулиці Кремлевська по вул. Молочна, 5, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на бордюр ний камінь. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколах працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколах, ані в окремих поясненнях не зазначив.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що ці протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженими державою особами і дії службових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником адвокатом Романченком О.М. не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 після скоєної ним дорожньо-транспортної пригоди, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, будучі повідомлена про кримінальну відповідальність за відмову надавати показання, а також за надання неправдивих показань, була допитана у якості свідка ОСОБА_3 , яка була безпосереднім очевидцем подій, які мали місце 19.08.2020 року у м. Харкові по вул. Молочній, 5 за участю ОСОБА_4 ОСОБА_3 пояснила, що бачила, як чорний автомобіль Мерседес із не розмитненими номерами наїхав на бордюрний камінь біля дому № 5 по вул. Молочній у м. Харкові. Водієм цього автомобілю був саме ОСОБА_1 , який в цей же час спав за кермом. Вона спочатку подумала, що водію зле, однак згодом зрозуміла, що він напідпитку, оскільки від нього йшов різкий запах алкоголю з порожнини рота. Також повністю підтримує пояснення, які надавала працівникам поліції при складенні протоколу стосовно ОСОБА_1 . Вказує, що в неї немає підстав для обмови ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей відеозапису (арк. 12), який є наявним в матеріалах справи вбачається, що працівники поліції спілкуються із ОСОБА_1 , який перебуває за кермом автомобілю Мерседес. З цього ж відеозапису вбачається, що свідок ОСОБА_3 також перебуває поряд із автомобілем Мерседес, за кермом якого перебував ОСОБА_1 та повідомляє працівникам поліції, що саме він керував транспортним засобом та здійснив наїзд на бордюр ний камінь.

Твердження ОСОБА_1 та його захисника про те, що за кермом автомобіля знаходилася інша особа є надуманим та таким,що не відповідає дійсності, оскільки з відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобілю, не повідомляв останнім про те, що автомобілем керувала інша особа, а показання свідка ОСОБА_3 як під час складення протоколу працівниками поліції так і під час апеляційного розгляду свідчать про те, що за кермом автомобіля до скоєння та під час скоєння ДТП перебував саме ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції вважає їх послідовними, та такими, що не протирічать та доповнюють один одне, а тому заслуговують на увагу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за кермом автомобіля Мерседес до скоєння та під час скоєнні дорожньо-транспортної пригоди перебував саме ОСОБА_1 , а такі доводи апеляційний суд розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення відповідальності.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що автомобіль був припаркований під прямим кутом до бордюрного каменю. Проте, відповідно до відомостей схеми місця ДТП та відеозапису вбачається, що автомобіль перебуває під гострим кутом відповідно до бордюрного каменю, що свідчить про неспроможність показань ОСОБА_1 .

Поряд з цим, відповідно до схеми місця ДТП (арк. 40), автомобіль Мерседес Бенц має видимі (зовнішні) пошкодження, а саме: пошкодження переднього бамперу.

Ці відомості зафіксовані працівником поліції, дії якого ОСОБА_1 не оскаржувались, будь-яких інших відомостей на спростування цього ОСОБА_1 та його захисник не надали, а матеріали справи їх не містять. Тому суд апеляційної інстанції вважає, що ці відомості є об`єктивними та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_2 (арк. 9) вбачається, що в її присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я КЗОЗ ОНД відмовився та в підписі протоколів та схеми ДТП відмовився.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 під час допиту пояснила, що дійсно в її присутності працівники поліції пропонували ОСОБА_1 , як водію транспортного засобу, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак останній від такого огляду відмовився.

Оскільки з відеозапису вбачається, що свідки дійсно були присутні на місці пригоди, в тому числі ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції вважає такі пояснення об`єктивними, оскільки вони відповідають дійсності, а тому приймає їх до уваги.

Разом з тим, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи за кермом автомобіля і спілкуючись з працівниками, своєю поведінкою, висловлюваннями та діями об`єктивно викликав у працівників поліції сумніви щодо перебування його у стані сп`яніння, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції мали підстави пропонували ОСОБА_1 пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не заперечував того, що перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та погано пам`ятає ці події.

Суд апеляційної інстанції вбачає суперечності в показаннях ОСОБА_1 , оскільки він вказував, що під час коли його знайомий віз його до цієї адреси, він перебував на задньому сидінні і спав і не пам`ятає що було, однак згодом вказує, що після зупинки пересів за кермо та увімкнув музику, пам`ятає яку саме музику він слухав та вказував про конфлікт між ним та жінкою - свідком.

Такі суперечності суд розцінює, як спробу заплутати суд, з метою уникнення відповідальності.

Крім того, відповідно до розписки ОСОБА_5 (арк. 10) вбачається, що він є сином ОСОБА_1 та взяв на себе керування транспортним засобом та зобов`язався не передавати керування автомобілем ОСОБА_1 , що підтверджує відсторонення останнього від керування транспортними засобами.

Також в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу (арк. 7), що свідчить про виконання працівниками поліції вимог п.8 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та його розгляду судом першої інстанції, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Романченка О.М. залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков