ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5921/20 Головуючий суддя І інстанції Черняк В.Г.
Апеляційне провадження № 33/818/330/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - Клочкової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 28.07.2020 року о 10.45 годині керував транспортним засобом «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 , по просп. Архітектора Альошина в м. Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alсotest», а також в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п. 2.5 Правил Дорожнього руху України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 286001 від 28.07.2020 року, керував транспортним засобом.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що коли під`їхали співробітники поліції, то він стояв біля свого припаркованого транспортного засобу, який був зачинений, двигун автомобіля не працював. В той час він нікуди їхати не збирався, а коли поліцейські підійшли до нього і запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, то він відмовився, оскільки не був водієм цього автомобіля та ним не керував.

Апелянт також зазначає, що з 01.07.2020 року набрав чинності Закон № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким, зокрема, вносяться зміни до Кодексу про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу, у зв`язку з чим працівники поліції склали адміністративний протокол за неіснуючою статтею КУпАП, що було не враховано судом 1 інстанції.

Судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інспектора Смирнова Г.Є. (а.с. 33-37, 39-41), але останні в судове засідання не з`явилися, ОСОБА_1 та його захисник Клочкова А.О. будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду у зв`язку з неявкою вищезазначених осіб не подавали, а тому суд вирішив провадити апеляційний розгляд без їх участі, з урахуванням доводів, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Вислухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Клочкової А.О., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008 року), судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом та його захисником не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків чи працівника поліції.

З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 28.07.2020 року, (а.с.5); рапорті співробітника поліції від 28.07.2020 року (а.с.6); письмових поясненнях свідків свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7, 8); довідці про отримання посвідчення водія (а.с.2); відеозаписі фіксації обставин правопорушення, наданих Управлінням патрульної поліції в Харківській області (а.с.3); копії постанови про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП серії ДП18 № 533504 від 28.07.2020 року (а.с.19).

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 286001 від 28.07.2020 року, водій ОСОБА_1 28.07.2020 року о 10.45 годині керував транспортним засобом «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 , по просп. Архітектора Альошина в м. Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alсotest», а також в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Належить врахувати, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 в протоколі не зазначив.

З відеозапису «DSJX300080_ZM0080», наявного в матеріалах справи (арк. 3), починаючи з 11 год. 02 хв. вбачається, що ОСОБА_1 будь-яких зауважень щодо дій представників поліції або підстав складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 286001 від 28.07.2020 року не заявляв.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 або його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України, а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта та його захисника з цього приводу є необґрунтованими.

Посилання захисника на те, що дії представників поліції не оскаржувалися, оскільки після звернення ОСОБА_1 до адвокатського бюро минув десятиденний строк на оскарження таких дій, на думку суду, є необґрунтованим та безпідставним, так як стороною захисту не надано відомостей чи відповіді від керівництва патрульної поліції або суду адміністративної юрисдикції про відмову їм у поновленні строку на оскарження дій представників правоохоронного органу.

Крім того, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, також підтверджуються іншими по справі доказами, що містяться у:

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 28.07.2020 року (а.с.5);

- рапорті співробітника поліції від 28.07.2020 року (а.с.6);

- письмових поясненнях свідків свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та у встановлений законом спосіб у закладі охорони здоров`я (а.с.7, 8);

- довідці про отримання посвідчення водія (а.с.2);

- відеозаписі фіксації обставин правопорушення, наданих Управлінням патрульної поліції в Харківській області, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків (а.с.3);

- копії постанови про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП серії ДП18 № 533504 від 28.07.2020 року, наданій ОСОБА_1 під час судового розгляду, в якій зазначено, що 28.07.2020 року о 10.45 годин, ОСОБА_1 керував транспортним засобам «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 по просп. Архітектора Альошина в м. Харкові (а.с.19).

Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, не вбачається, що саме він керував транспортним засобом, що обумовлює закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду, є суб`єктивними та безпідставними, оскільки спростовується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, зокрема відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 будь-яких пояснень та зауважень не зазначив, а тому він фактично погодився з його змістом, відеозаписом з камер спостереження працівників поліції, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі в присутності двох свідків.

Крім того, згідно відеозапису «DSJX300080_ZM0080», наявного в матеріалах справи (арк. 3), починаючи з 10 год. 34 хв. вбачається, що ОСОБА_1 хоча і зазначає, що транспортним засобом керував його друг « ОСОБА_4 », але в подальшому на протязі тривалого часу (більше 30 хвилин) ця особа на місце складання протоколу так і не з`явилася. Стороною захисту також не надано суду апеляційної інстанції відповідних доказів, які спростовували відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 286001 від 28.07.2020 року щодо керування ОСОБА_1 28.07.2020 року транспортним засобом «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 , по просп. Архітектора Альошина в м. Харкові.

З цього відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує щодо складання протоколу саме стосовно нього (арк. 3).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_1 та його захисник Клочкова А.О. також пояснили, що не оскаржували постанову про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП серії ДП18 № 533504 від 28.07.2020 року, згідно якого встановлено, що 28.07.2020 року о 10.45 годин, ОСОБА_1 керував транспортним засобам «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 , по просп. Архітектора Альошина в м. Харкові.

Також ОСОБА_1 зазначив, що добровільно сплатив штраф за порушення ч.5 ст.121 КУпАП.

Більш того, ОСОБА_1 пояснив в суді апеляційної інстанції, що він є власником транспортного засобу «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 , та на нього не здійснювався будь-який вплив при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 286001 від 28.07.2020 року.

Крім того, в матеріалах судового провадження наявна довідка про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 (арк.2), а тому ОСОБА_1 повинен був знати наслідки невиконання ним вимог пункту 2.5 ПДР України.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції взагалі відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також пояснення свідків, які були відібрані під час його складання. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами апелянта, оскільки в такий спосіб вбачається спроба ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Дослідивши зібрані докази у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає їх та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав передбачених п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність з огляду на таке.

22.11.2018 року прийнято Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до статті 130 КУпАП, та яку викладено у такій редакції:

«Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Крім того, цим законом доповнено КК України статтею 2861 наступного змісту:

«Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування».

Закон № 2617- VIII набрав чинності 01.07.2020 року.

Разом з цим, 17.06.2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-IX) яким внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».

Поряд з цим, належить врахувати, що в листі від 03.07.2020 року Верховний Суд звернув увагу на те, що до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року (далі Закон), тобто до 01.07.2020 року, КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Після набрання чинності Законом, тобто з 01.07.2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основ (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, я транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з ч.1 та ч.3 ст.130 КУпАП та передбачено у ст.286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Також, Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч.2 ст. 4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч.2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Доцільно взяти до уваги, що у теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаючи (ультра активна) дія.

Переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акту продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акту чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультра активність має місце тоді, коли приписи нормативно правового акту, який діяв раніше, поширюється не на реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникають після набрання ним чинності.

Крім того, в цьому листі зазначено, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст. 247 КУпАП, також відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами, особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість їх реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Таким чином, оскільки Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 02.07.2020 року та 03.07.2020 року опублікований в газеті «Голос України», а протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 286001 за ч.1 ст.130 КУпАП поліцейськими складено 28.07.2020 року то на підставі ч.1 ст.8 КУпАП розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суддя застосував редакцію ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до Закону № 720-IX, яка діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За таких обставин, твердження апелянта щодо закриття провадження у зв`язку із набранням 01.07.2020 року чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» на підставі ст.ст. 8, 247 КУпАП є безпідставними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та притягнуто за ч.1 ст.130КУпАП до відповідальності.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись статтями 294, 295 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков