Справа №: 307/1685/21
Провадження № 3-зв/307/15/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М. розглянувши, заяву судді Тячівського районного суду Закарпатської області Стецюк М.Д. про самовідвід, у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Суддя Тячівського районного суду Стецюк М.Д. звернулася до суду з заявою про самовідвід у розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП (справа №307/1685/21 провадження №3/307/861/21).

Посилається на те, що ОСОБА_1 є тестем судді Тячівського районного суду Закарпатської області Чопик Віталія Васильовича, з яким вони є коллегами та підтримують дружні стосунки, з метою недопущення виникнення сумнівів в обєктивності та неупередженості судді Стецюк М.Д., заявила собі самовідвід.

Ознайомившись з матеріалами адміністративної справи та заявою судді Стецюк М.Д. суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів ", здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ст. 9 даного Закону, суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Відповідно до ст. 48 даного Закону, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді або самовідвід, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід). Однак відповідно з ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України " (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до п.55 Рішення Європейського Суду з прав людини "Гурепка проти України " з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції (995_004), та, відповідно, й статті 2 Протоколу N 7 до Конвенції (994_804) (див. Engelandothers v. theNetherlands, judgmentof 8 June 1976, Series A no. 22, параграфи 82-83; Ozturk v. Germany, judgmentof 21 February 1984, Series A no. 73, параграфи 48-50; Escoubetv. Belgiumjudgment [GC], no.26780/95, параграф 32, ECHR 1999-VII; EzehandConnors v. theUnitedKingdom [GC], nos.39665/98 and 40086/98, ECHR 2003-X).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід (самовідвід) і порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід), та визначення підсудності. Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відповідні статті, а тому, при розгляді заяви про відвід (самовідвід), слід застосувати аналогію права.

Відповідно до ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Враховуючи вищенаведене, справа не може бути призначена до судового розгляду та підлягає передачі іншому складу суду на підставі самовідводу судді, виходячи з наступного.

Згідно ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.75-76 цього Кодексу суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Статею 81 КПК України передбачено, що заява про самовідвід може бути подана тим суддею, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження або скарга.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Ураховуючи наведене та з метою недопущення сумніву сторони у справі в об`єктивності та неупередженості судді у розгляді даної справи, суд вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 48, 63 Закону України "Про судоустрій і статус суддів ", ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ст.8 Конституції України, ст.17 Закону України "Про міжнародні договори ", ст.ст. 75, 81 КПК України, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про самовідвід судді Тячівського районного суду Стецюк Мирослави Дмитрівни у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП (справа №307/1685/21 провадження №3/307/861/21) - задовольнити.

Матеріали справи за №307/1685/21 про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП, передати до канцелярії суду для повторного розподілу автоматизованою системою документообігу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Бряник