Єдиний унікальний номер судової справи 945/1279/21
Номер провадження 33/812/342/21 Головуючий у місцевому суді: Шаронова Н.О.
Категорія: ч.1 ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі захисника ОСОБА_1 - Нечай О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року, якою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, старшого лейтенанта, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп.,
ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПД №008992, який надійшов на розгляд до Миколаївського районного суду Миколаївської області і був складений 17 липня 2021 року, встановлено, що ОСОБА_2 17 липня 2021 року о 10 год. 20 хв., на польовій дорозі між залізничною станцією Ясна Зоря, у напрямку села Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області, керував транспортним засобом УРАЛ 4320, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції, та допустив зіткнення з іншим транспортним засобом. Такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі захисник Павловський Є.Г. просить скасувати постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Також заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, оскільки про її наявність ОСОБА_2 дізнався лише 30 вересня 2021 року від працівника Військової служби правопорядку у телефонному режимі, коли останній зателефонував йому та повідомив про цю постанову, а також про необхідність відшкодувати завдану шкоду.

Саму копію постанови ОСОБА_2 та його захисник не отримували, а з її текстом ознайомлені з Єдиного державного реєстру судових рішень 02 жовтня 2021 року.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 є кадровим офіцером Збройних Сил України, та у період коли він дізнався про проведення судового засідання та про наявність судового рішення, він перебував на військових навчаннях на території Дніпропетровської області, та не міг покинути вказані заходи за будь-яких обставин.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - Нечай О.Д. заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що наведені особою, яка подала апеляційну скаргу, підстави для поновлення строку не можуть бути визнанні поважними, оскільки не додано до заяви доказів на підтвердження порушення районним судом порядку вручення копії судового рішення.

В судове засідання призначене на 09 листопада 2021 року захисник Павловський Є.Г. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 не з`явилися. Одночасно із апеляційною скаргою захисником подано заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).

Так у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Отже, з урахуванням диспозиції вищевказаної норми та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за цими обставинами, та враховуючи, що особа, яка подала апеляційну скаргу, та її захисник, судом повідомлені про місце, дату та час розгляду справи та захисником раніше подана заява, в якій останній не заперечував проти розгляду клопотання за їх відсутності, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження без їх участі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Так, при розгляді питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо поновлення пропущеного строку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Так у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У справі «Мушта проти України» зазначено, що не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У справі «Станьо проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту.

Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ.

Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» суд зазначив, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

До того ж, право на доступ до суду має бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним або ілюзорним». Це зауваження особливо стосується гарантій, закріплених у ст.6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке займає у демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» [ВП] (Zubac v. Croatia) [GC], заява № 40160/12, пункт 77, від 05 квітня 2018 року та зазначені у ньому справи).

ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст.6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

Як убачається з матеріалів справи, постанова Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року винесена у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Доказів направлення копії постанови ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Зі змісту заяви про поновлення строку вбачається, що із текстом оскаржуваної постанови ОСОБА_2 та його захисник ознайомились 02 жовтня 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Апеляційну скаргу подано до суду першої інстанції 06 жовтня 2021 року.

Згідно ст.129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

За наведених обставин, а також враховуючи незначний проміжок часу між датою закінчення строку на апеляційне оскарження та датою подачі апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказаний строк підлягає поновленню, оскільки справа розглянута у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а апеляційна скарга подана протягом чотирьох днів з дня ознайомлення з текстом постанови.

З урахуванням викладеного, керуючись ч.2 ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Серебрякова