Справа № 131/968/21
Провадження № 3/131/423/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021м. Іллінці

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Балтак Д.О., розглянувши без фіксації судового процесу технічними засобами матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління Держпраці у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, директора Державного підприємства «Дашівське досвідне лісомисливське господарство» за частиною 1 статті 41 КУпАП, -

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН № 4617/486/АВ/П/ПТ від 18.08.2021 р. ОСОБА_1 будучи на посаді директора Державного підприємства «Дашівське досвідне лісомисливське господарство» 18 серпня 2021 року о 14:44 в с. Шабельня порушив вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України, а саме: не проведення середнього заробітку звільненому з роботи працівникові за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Згідно змісту акту Управління Держпраці у Вінницькій області за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог у сфері охорони праці Державного підприємства «Дашівське досвідне лісомисливське господарство» від 18.08.2021 р. № ВН4617/486/АВ, припису даного органу державного контролю про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 18.08.2021 р. № ВН 4617/486/ АВ/П, а також доданих до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН № 4617/ 486/АВ/П/ПТ від 18.08.2021 р. документів бухгалтерської та фінансової звітності вбачається, що наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 13.10.2020 р. № 717-к припинений трудовий договір та звільнений із посади Державного підприємства «Дашівське досвідне лісомисливське господарство» ОСОБА_2 26 листопада 2020 р., зв`язку із закінченням терміну дії контракту за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Розрахунковим листом за листопад 2021 р. ОСОБА_2 належить до виплати 54 286,00 (п`ятдесят чотири тисячі двісті вісімдесят шість гривень 00 коп.) грн.

Видатковим касовим ордером від 19.03.2021 р. № 60 в сумі 10 000,00 грн. та відомістю на виплату готівки від 19.03.2021 р. № ДШ-0000186 в сумі 10 000,00 грн., виплата заборгованості заробітної плати за жовтень 2020 р. в сумі 9 375,15 грн. та частково всі належні кошти на день звільнення в сумі 624,84 грн.

Видатковим касовим ордером від 26.04.2021 р. № 88 в сумі 49 162,15 грн. та відомістю на виплату готівки від 28.04.2021 р. № ДШ-0000214 в сумі 49 162,15 грн., видатковим касовим ордером від 05.05.2021 № 31 в сумі 4 500,00 грн., відомістю на виплату готівки від 05.05.2021 р. № ДШ-0000217 в сумі 4 500,00 грн. ОСОБА_2 проведена виплата всіх належних коштів в день звільнення, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку.

На момент здійснення заходу державного контролю ОСОБА_2 не проведений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , надаючи пояснення суду, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. При цьому, його захисник адвокат Гончар О.І. просив суд закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН № 4617/486/АВ/П/ПТ від 18.08.2021 р. та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, частиною 1 статті 41 КУпАП передбачена відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Змістом рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 р. у справі № 1-13/2013 визначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Аналогічний за своїм змістом висновок наведений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 р. у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), згідно якого за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Отже, як вбачається із зазначеного посадова особа Управління Держпраці у Вінницькій області, в процесі складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН № 4617/486/АВ/П/ПТ від 18.08.2021 р. про притягнення до адміністративної відповідальності директора Державного підприємства «Дашівське досвідне лісомисливське господарство» ОСОБА_1 , допустила помилкове та безпідставне ототожнення понять «заробітна плата» та «середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку», у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність у даному випадку події адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП.

В свою чергу пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 245, 247, 251 КУпАП, суддя -

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 41 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: