Справа № 307/3949/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
15.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 гривень 00 копійок судового збору.
Згідно постанови, 20 грудня 2020 року, о 18 год. 00 хв., ОСОБА_1 , у с. Біловарці по вул. Головній, Тячівського району, керував автомобілем марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушена координація рухів, зіниці очей не реагують на світло, від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимогу, передбачену пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необгрунтованою та підлягає скасуванню. Зазначає, що у працівників поліції не було підстав для зупинки авто, а також автором протоколу не додано жодних доказів з приводу, що від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Зазначає, що матеріали відносно ОСОБА_1 , який є національною меншиною підлягають поверненню відповідному органу для належного оформлення. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Ціпле І. Ю., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані вище особи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, жодних заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату від вищевказаних осіб до суду не надходило.
Твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження на законну вимогу поліцейського огляду на стан наркотичного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №088176, 20 грудня 2020 року, о 18 год 00 хв, ОСОБА_1 , в с. Біловарці по вул. Головній, Тячівського району, керував автомобілем марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушена координація рухів, зіниці очей не реагують на світло, від проходження медичного огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали свої анкетні дані, достовірність яких засвідчена їх власноручними підписами. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від підписання документу та від отримання його копії (а. с. 1).
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №230817 від 20.12.2020, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 2).
На відеозаписі, який міститься на DVD-диску зафіксований момент спілкування ОСОБА_1 з працівниками патрульної поліції, а також факт категоричної відмови апелянта від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Так, ОСОБА_1 , на чергову пропозицію поліцейського пройти огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, чітко вказав, що за порадою адвоката він відмовляється проходити будь-який огляд.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час зупинки водія ОСОБА_1 та оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські діяли у межах наданих їм повноважень.
Сукупність доказів, що містяться у матеріалах справи, які перевірені апеляційним судом на предмет достатності, належності та допустимості, на переконання апеляційного суду є підставою для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
При цьому, пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, що підтверджується у тому числі відеозаписом на DVD- диску. Тому, доводи апелянта про те, що він не вчиняв жодних дій з метою ухилення від проходження огляду, а доказів про його відмову, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, у матеріалах справи немає, - враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє.
Доводи апелянта про порушення поліцейськими вимог ст. 256 КУпАП та приписів Інструкції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , який є «національною меншиною», - апеляційним судом вважаються непідтвердженими, позаяк зміст протоколу про адміністративне правопорушення сумніву не викликає, оскільки складений уповноваженою особою відповідно до вимог ст. ст. 254, 256 КУпАП та згідно з Інструкцією, тому вважається належним доказом у справі. На переконання апеляційного суду, вказані твердження жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не є підставою для скасування судового рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 був незаконно зупинений працівниками поліції, апеляційний суд звертає увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний установлений законом огляд з метою встановлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння. Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Так, матеріалами справи, зокрема постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №230817 підтверджується, що транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції за порушення правил ПДР, зокрема водій ОСОБА_1 при зміні напрямку руху не скористався показчиком повороту, а також не надав для перевірки посвідчення водія, чим порушив п. п. 9.2 б, 2. 1 а ПДР України. Тому, доводи в цій частині спростовуються наведеними вище доказами.
Те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 36 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ціпле І. Ю., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан