Справа № 734/262/21 Головуючий у 1 інстанції Бараненко С. М.
Провадження № 33/4823/154/21
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд у складі судді судової палати у кримінальних справах Баглая І.П.,

з участю захисника Хайтова П.В.,

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Хайтова П.В., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 березня 2021 року.

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн 00 коп.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні пункту 2.5 Правил дорожнього руху, яке виразилося у відмові його від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як особи, яка 27 січня 2021 року о 10 год. 40 хв. по вул. 8 Березня у м. Остер Козелецького району Чернігівської області, керувала автомашиною «ВАЗ 21013», д.н.з. НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі адвокат Хайтов П.В. просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Постанову суду першої інстанції вважає незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що ОСОБА_1 , знаючи реальні обставини події, був для себе впевнений, що його не буде притягнуто до адміністративної відповідальності і завдяки цьому не намагався захищати себе в суді як то укладати договір з адвокатом, вказувати на осіб які були свідками події але ж які не були допитані працівниками поліції і відповідно відомості про них не було зазначено. Від ОСОБА_1 йому стало відомо, що 27.01.2021 року, він був зупинений працівниками поліції які наполягли щоб він вийшов з транспортного засобу та сів до них до патрульної автомашини. Далі, перебуваючи у патрульній автомашині, працівники поліції вказали, що він, ОСОБА_1 , має стійкий запах алкоголю і знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 на місті пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», один з працівників поліції надав йому вже готовий до використання прилад «Драгер» (він був увімкнений та на нього вже був поставлений одноразовий мундштук), свідком цього був пасажир, якого ОСОБА_1 віз. Свідок вийшов з авто та на власні очі бачив як ОСОБА_1 проходив освідування на місці за допомогою технічного приладу «Драгер». Працівник поліції сказав щоб він відійшов від патрульної автомашини, що той і зробив. Після цього працівники поліції, не показуючи покази технічного пристрою та не роздрукувавши чек з результатами освідування, сказали, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння і почали вимагати, щоб він проїхав з ними до лікарні для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, вказуючи при цьому, що авто буде направлено на штрафний майданчик. ОСОБА_1 відмовився від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння у лікарні, так як в нього був пасажир, і попросив працівників поліції ще раз на місті пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Драгера», щоб не гаяти часу на поїздку до лікарні і тим самим робити незручності собі та пасажиру, натомість працівник поліції зазначив, що якщо він буде наполягати на проходженні освідування то в нього заберуть автомашину на штрафний майданчик і краще буде якщо він відмовиться від освідування а потім в суді скаже, що був тверезий. Так, на відеофайлах які містяться на оптичному носії чітко вбачається, що його довіритель перебуває у тверезому стані, поводить себе адекватно та чемно з працівниками поліції. Звертає увагу, що з оскаржуваної постанови взагалі не вбачається чи законна причина зупинки його довірителя працівниками поліції. Сам ОСОБА_1 вказує, що працівники поліції йому не повідомили законність причини зупинки транспортного засобу, а фактично використовуючи моральний тиск, примусили його вийти з транспортного засобу і потім вихопили з рук свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія. Такі дії працівники поліції вчинили стоячи позаду патрульної автомашини щоб не потрапити до відеореєстратора. Також звертає увагу, що працівники поліції не представились і вже потім з`ясувалося, що вони працівники Чернігівського районного управління поліції. Так, взагалі не зрозуміло, що саме працівники Чернігівського районного управління поліції робили в іншому районі (в суді першої інстанції дане питання не досліджувалось, хоча правомірність перебування працівників поліції у робочий час в іншій місцевості напряму відноситься до законності та правомірності їх дій). Також в оскаржуваній постанові суду першої інстанції містяться покази свідка ОСОБА_2 який дає показання стосовно того, що було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 і що у нього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Даний свідок вказує, що начебто ОСОБА_1 пропонували пройти освідування як за допомогою технічного приладу так і пройти медичне освідування у лікарні, але він відмовився від запропонованого. Але в оскаржуваній постанові не вказується, що свідок є працівником поліції і не вказується, що свідок ОСОБА_2 працює у головному управлінні національної поліції у Чернігівській області на посаді поліцейського. Окремо звертає увагу, що на компакт-диску CD-R міститься не повний відеозапис події, бо там містяться виключно окремі частини спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції і відповідно такий відеозапис не може враховуватись і бути належним доказом, так як є не повний. Як повідомив йому ОСОБА_1 , працівники поліції майже все спілкування проводили з виключеною нагрудною камерою і увімкнули її лише коли потрібно було фіксувати так звану відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичній установі та за допомогою технічного приладу. За таких підстав відмова ОСОБА_1 у присутності свідків та зафіксована патрульними поліцейськими на нагрудну відеокамеру не є об`єктивною. На відеозапису чітко видно як з автомашини його довірителя виходить особа чоловічої статі, то суд першої інстанції мав би встановити вказану особу та допитати її в якості свідка. При тому, що його довіритель вказував на присутність тієї особи під час розмови його з поліцейськими. Окрім того, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не прийняв до уваги наступні пом`якшуючі обставини щодо ОСОБА_1 , а саме:

- самостійно виховує та утримує двох дітей, які на даний час навчаються в ліцеї в іншій місцевості;

- заробляє перевезеннями і позбавляючи його права керування транспортним засобом суд першої інстанції фактично позбавляє його єдиного джерела до існування;

- раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за ч. І ст. 130 КУпАП. За таких підстав можливо дійти наступних висновків: ОСОБА_1 був безпідставно зупинений працівником поліції з іншого населеного пункту і в судовому засіданні факт правомірності перебування працівників поліції іншого територіального управління поліції у м. Остер у Козелецькому районі не досліджувався; ОСОБА_1 все таки проходив освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного пристрою «Драгер». При цьому було порушено проведення самої процедури освідування так як чек з результатами освідування не був роздрукований.

Із матеріалів справи, пояснень ОСОБА_1 та його захисника, а також доводів апеляційної скарги вбачається, що вона не обґрунтована.

Апеляційний суд не вбачає потреби про допит вказаних в апеляційній скарзі свідків, оскільки про їх наявність почала йти мова лише після прийняття рішення у справі місцевим судом і це свідки сторони захисту.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівники суду не роз`яснили ОСОБА_1 його дії, позицію в суді, тощо, безпідставне, оскільки в їх обов`язок входить роз`яснення, які документи мають бути у сторони по справі, а не надання правових консультацій.

У відповідності до п. 12 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за №1413/27858, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції (ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Наведені в апеляційній скарзі доводи на виправдання ОСОБА_1 є голослівними, озвучені вперше лише після розгляду справи місцевим судом, а тому апеляційним судом до уваги не беруться і розцінюються як намагання уникнути відповідальності.

Щодо неправомірності складання протоколу поліцейськими з Чернігова, то сторона захисту про це лише голослівно заявила і жодного доказу цьому, не будучи позбавленою права у збиранні доказів, не навела, а окрім того не враховує сучасний адміністративно-територіальний поділ в Україні.

Посилання, що ОСОБА_1 , знаючи реальні обставини події, був для себе впевнений, що його не буде притягнуто до адміністративної відповідальності і завдяки цьому не намагався захищати себе в суді як то укладати договір з адвокатом, вказувати на осіб які були свідками події але ж які не були допитані працівниками поліції і відповідно відомості про них не було зазначено також безпідставне, бо він у цій ситуації діяв на власний розсуд і це його право..

Після розгляду даної справи невстановлена особа вирвала із неї оригінал протоколу про адміністративне правопорушення. Із сторонніх осіб лише ОСОБА_1 , після розгляду справи місцевим судом, знайомився з її матеріалами. У зв`язку з цим апеляційний суд провів службове розслідування в ході якого було надано фотокопію вказаногоув протоколу і, у відповідності до реквізитів, саме цей протокол досліджувався місцевим судом.

Отже факт скоєння інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 підтверджується наявними доказами які узгоджуються між собою.

В оскаржуваній постанові нема твердження про керування ОСОБА_1 автомашиною в стані сп`яніння, а мова йде про порушення ним пункту 2.5 ПДР, яке тягне за собою відповідальність по ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: «…відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -

тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.»

Сам ОСОБА_1 в апеляційному суді не заперечував свою відмову від освідування, посилаючись на відсутність часу та необхідність везти пасажира.

Таким чином порушень законодавства, які б потягли за собою скасування чи зміну постанови суду першої інстанції, у справі не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Хайтова П.В. залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяІ. П. Баглай