Справа 362/2106/21
Провадження 3/362/923/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2021 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В., розглянувши матеріал про адміністративне правопорушення, що надійшов від Батальйону Патрульної Поліції в місті Біла Церква УПП у Київській областіпро притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , яка народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої комірником «Мосто загін №2» проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (далі ОСОБА_1 )

за статтями 122-4, 124 КУпАП,

установив:

09 квітня 2021 року о 14:25 на а/д М-05 «Київ-Одеса» 63 км., водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом MITSUBISHI Lanser, д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом ПФ 01 ФЕРМЕР д.н.з. НОМЕР_3 не дотрималась безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований на узбіччі автомобіль MAN TGX 18.400, д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом FLIEGL д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_2 , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження та завдано матеріальні збитки; тобто, водій вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Крім того відповідно до протоколу серії ААБ № 143556 від 15.04.2021 року, 09.04.2021 о 14:25 на а/д М-05 «Київ-Одеса» 63 км, водій ОСОБА_1 в порушення правил п. 2.10 ПДР України, скоїла дорожньо-транспортну пригоду після чого залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, Таким чином ОСОБА_1 поставлено у провину порушення п. 2.10а ПДР України та скоєння нею адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 122-4 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 визнала свою винність у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП, при цьому зауважила, що пошкодження наявні лише в її транспортному засобі, а обставин за яких вони були отримані не пам`ятає додавши, що під час руху в неї вистрелило колесо. Факт залишення місця дорожньо-транспортної пригоди заперечила, оскільки навіть не знає коли сталась дана пригода, а тому бажання ухилитись від відповідальності не мала.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про таке.

За правилами ст. 7 КУпAП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то, на думку суду, вона підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 143555, схемою місця ДТП, її власними поясненнями та поясненнями потерпілого.

Щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд враховує таке:

Положенням ст. 122-4КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Разом з цим, враховуючи обставини події, що пошкодження на автомобілі є лише в на її транспортному засобі, характер цих пошкоджень, а також враховуючи габарити автомобіля марки «MITSUBISHI Lanser» порівняно з габаритами транспортного засобу MAN TGX 18.400 з напівпричепом, суд вважає, що ОСОБА_1 поїхала з місця зіткнення, не усвідомлюючи, що вона стала учасником ДТП, а тому у ОСОБА_1 був відсутній умисел у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, отже в її діях відсутня і суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 Рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року та інші), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey», пункт 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Ст. 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене, дослідивши усі наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до висновку про недоведеність у даному випадку вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, за стандартом доведення «поза розумним сумнівом» і наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 cт. 247 КУпAП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень статті 40-1 КУпАП, пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» і статті 7 Закону України «Державний бюджет України на 2021 рік» із правопорушника слід стягнути судовий збір у розмірі 454,00 гривень.

Керуючись статтями 33-35, 40-1, 247, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

1. Об`єднати в одне провадження справи № 362/2105/211, № 362/2106/211 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтями 124, 122-4 КУпАП, та присвоїти об`єднаній справі № 362/2105/21, провадження № 3/362/922/21.

2. Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

3. Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

5. Зaкpити пpовадження у справі про aдміністративне пpавопорушення щодо ОСОБА_1 за статтею 122-4 КУпAП у зв`язку з вiдсутністю пoдії і cкладу aдміністративного прaвопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання нею законної сили.

Суддя