Номер провадження: 33/813/417/21
Номер справи місцевого суду: 510/1801/20
Головуючий у першій інстанції Бошков І.Д.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 11.11.2020 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді Ренійського районного суду Одеської області від 11.11.2020 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючий ФОП « ОСОБА_2 », проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень.

Згідно з оскаржуваною постановою, 20.08.2020 року, о 12 год. 10 хв., рухаючись по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області, на автомобілі марки «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів у маршрутному таксі за напрямком Рені - Нагірне, без засобів індивідуального захисту, а саме без медичної маски та одноразових рукавичок, чим порушив п.7 Постанови КМУ №32 від 02.06.2020 року та постанови КМУ від 20.05.2020 року.

За вказаним фактом, співробітниками поліції у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 123659 від 20.08.2020 року за ст.44-3 КУпАП України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує на неповноту судового розгляду та відсутність доказів, які доводять його вину. Апелянт просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. Разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи доводи апеляційною скарги, ОСОБА_1 вказує, що суддя районного суду не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які повідомили, що він, під час перевезення пасажирів, був у масці та під час руху зняв маску, оскільки пив воду, і саме у цей час автомобіль був зупинений працівниками поліції. ОСОБА_1 посилається на те, що показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можна вважати належними та допустимими доказами, оскільки в судовому засіданні останні фактично не підтвердили факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_1 посилається на те, що суддя районного суду не звернув уваги на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відносно нього зазначено, що він порушив вимоги п.7 Постанови КМУ №32від 02.06.2020 року, якою передбачено вимоги щодо організації протиепідемічних заходів у закладах громадського харчування на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, що не відповідає обставинам правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції проведено за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника Златі Н.С., які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. При цьому, від захисника Златі Н.С. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності та відсутності ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді районного суду, судом були створені всі умови для реалізації права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останні, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді не з`явилася, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_1 та його захисника Златі Н.С., як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Розгляд справи за відсутності апелянта узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість постанови, а також про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 11.11.2020 року ОСОБА_1 та його захисник Златі Н.С. були присутніми у судовому засіданні суду першої інстанції (а.с.48-49).

Копія оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 19.11.2020 року (а.с. 51).

Вперше, апеляційна скарга подана ОСОБА_1 27.11.2020 року, але постановою Одеського апеляційного суду від 25.01.2021 року була повернута апелянту, оскільки в апеляційній скарзі не ставилося питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Отримавши постанову апеляційного суду, 10.02.2021 року, ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

За таких підстав, з урахуванням відсутності обставин ставити під сумнів твердження апелянта про дату отримання ним копії повного тексту оскаржуваної постанови судді районного суду, що не спростовує доводів апелянта про необізнаність щодо мотивів прийнятого рішення, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, суд першої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП обґрунтований посиланням на наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №123659 від 20.08.2020 року, рапорт, пояснення та відеозапис.

Разом з тим, поза увагою судді районного суду залишилося те, що суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Таким чином, зазначена вище норма ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених в інших нормативно-правових актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги, оскільки постанова суду є необґрунтованою, не відповідає положенням діючого КУпАП, та ухвалена за результатами неповного дослідження доказів, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №123659 від 20.08.2020 року, ОСОБА_1 , 20.08.2020 року, приблизно о 12 год. 10 хв., рухаючись по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області, на автомобілі марки «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів у маршрутному таксі за напрямком «Рені-Нагірне», без засобів індивідуального захисту, а саме без медичної маски та одноразових рукавичок, чим порушив п.7 Постанови КМУ №32 від 02.06.2020 року та постанови КМУ від 20.05.2020 року, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 44-3 КУпАП.

У відповідності до журналу судового засідання та звукозапису фіксації судового процесу в суді першої інстанції, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 20.08.2020 року він перевозив мешканців свого села на своєму автомобілі з м. Рені до с. Нагірне, пасажирів у мікроавтобусі було сім чоловік (місць для сидіння вісім). Всі пасажири, в тому числі і він, були у масках. При виїзді з м. Рені, під час руху, він зняв маску для того, щоб попити воду, та у цей момент був зупинений працівниками поліції. ОСОБА_1 повідомив, що дійсно, при спілкуванні з працівниками поліції він розмовляв без маски (даний факт підтверджується відеозаписом, долученим до протоколу про адміністративне правопорушення). Однак, незважаючи на те, що всі пасажири були у масках, а також те, що він зняв маску лише на час вживання води, працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст.44-3 КУпАП.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 та підтверджували факт скоєння останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП за обставин, викладених в протоколі.

Зокрема матеріали справи не містять відомостей, які підтверджують факт того, що на момент коли здійснювалось перевезення пасажирів водій та пасажири були без засобів індивідуального захисту.

Більш того, факт перебування пасажирів автомобіля у масках підтверджується відеозаписом, який міститься у матеріалах справи. На відеозапису також зафіксована розмова ОСОБА_1 з працівниками поліції, але факт руху автомобіля під керуванням останнього без маски цей відеозапис не підтверджує.

Інші докази на підтвердження факту перевезення ОСОБА_1 пасажирів без індивідуального засобу захисту, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не містять.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність висновків судді районного суду фактичним обставинам та дослідженим доказам.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи попередженими про кримінальну відповідальність про надання суду неправдивих свідчень, повідомили про те, що ОСОБА_1 під час перевезення пасажирів був у масці, а також перед початком руху зобов`язав пасажирів вдягнути маски і лише після цього почав рух. Під час руху ОСОБА_1 зняв маску, лише для того, щоб попити воду, але у цей час автомобіль був зупинений працівниками поліції.

Апеляційний суд вважає, що показання допитаних в районному суді свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підтверджують доведеності факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за викладених в протоколі обставин. Як свідчить зміст оскаржуваної постанови, а також звукозапис фіксації судового процесу, вказані свідки не були пасажирами транспортного засобу, а тому не могли спостерігати чи був водій в масці. Вказані свідки не спростували показань ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що маска була знята водієм лише з метою попити воду.

Апеляційний суд вважає слушними доводи ОСОБА_1 відносно того, що протокол про адміністративне правопорушення є не допустимим доказом, оскільки формулювання та суть адміністративного порушення, зазначені в протоколі не відповідають посиланню в протоколі на положення нормативних документів, які передбачають відповідальність за таке порушення, зокрема п.7 Постанови КМУ №32 від 02.06.2020 року «Про внесення змін до Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів у закладах громадського харчування на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Так, пункт 7 Постанови КМУ №32 від 02.06.2020 року передбачає, що працівники громадського харчування, в тому числі ті, що видають замовлення та здійснюють розрахунок, повинні бути одягнуті в медичну маску або респіратор, окуляри та одноразові рукавички.

За таких обставин, посилання в протоколу про порушення ОСОБА_1 вимог п.7 Постанови КМУ №32 від 02.06.2020 року є безпідставними.

Крім того, помилковими є посилання в протоколі про порушення ОСОБА_1 вимог Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року.

Так, в первинній редакції, п.п.7 п.3 вказаної Постанови КМУ була введена заборонена здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, без забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, та використання таких засобів індивідуального захисту пасажирами під час перевезення.

Разом з тим, п.3 Постанови КМУ №32 від 02.06.2020 року втратив чинність на підставі Постанови КМ №641 від 22.07.2020, яка набрала чинності 01.08.2020 року, що вказує на те, що на день складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не був зобов`язаний перебувати під час руху в масці.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суддя районного суду формально підійшов до вивчення матеріалів справи, не взяв до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно особи є документом, який констатує виявлення адміністративного правопорушення та не може бути єдиним та безперечним доказом вини особи, відносно якої він складений.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладаючи на нього адміністративне стягнення, суддя районного суду не виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП, не дослідив з достатньою повнотою матеріали справи, не перевірив чи виконано поліцейськими вимоги КУпАП, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає останній адміністративній відповідальності.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Апеляційний суд доходить висновку, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення,не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 11.11.2020 року, якою ОСОБА_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський