КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/1722/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року місто Київ

справа №760/27839/20

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Войчука Володимира Анатолійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2021 року скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що розгляд справи №760/27839/20 був проведений без його участі та без будь-якого його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Зазначав, що текст оскаржуваної постанови є шаблонним та за змістом не відповідає чоловічій статті особи ОСОБА_1 .

Вказував, що суд першої інстанції не встановив законність зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу.

Зазначав, що він не порушив будь-якого закону, в тому числі правил дорожнього руху, тому зупинка його транспортного засобу в такому випадку була незаконною.

Посилався на те, що судом першої інстанції не враховано недотримання працівниками патрульної поліції порядку виявлення у особи стану алкогольного сп`яніння та складання документів.

Вказував, що як вбачається зі змісту протоколу ДПР18 №400005 від 25 листопада 2020 року та тексту постанови суду, він не визнавав перебування в стані алкогольного сп`яніння, не записував власноручно відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та взагалі не надано будь-яких доказів такої відмови.

Зазначав, що у порушення п.п.6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції від 11 листопада 2015 року №1413/27858, працівники патрульної поліції не додали доказів здійснення процедури його огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, не надано й посилання в постанові на направлення його до медичного закладу для проходження огляду або доказів відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров'я.

Посилався на те, що в тексті постанови та в протоколі не вказано в чому саме суть відмови: від проходження огляду на місці за допомогою приладу Драгер, чи від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, адже це є послідовні дії і саме вони містять суть складу правопорушення.

Вказував, що під час зупинки, він дав свою згоду проходити огляд в закладі охорони здоров`я, оскільки висловив свою недовіру щодо проходження огляду на приладі Драгер, якого не було у даного екіпажу патрульної поліції.

Зазначав, що він наполягав на огляді в закладі охорони здоров`я.

Посилався на те, що у порушення ст.278 КУпАП судом не досліджено причини відсутності в матеріалах справи акту огляду на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів з відмовою від проходження огляду та відсутності направлення до медичного закладу для проходження огляду, з відмовою від такого огляду.

Вказував, що оскаржувана постанова суду є шаблонною та ідентичною за текстом у всіх адміністративних матеріалах, які були розглянуті 16 січня 2021 року без присутності особи правопорушника.

Зазначав, що працівниками патрульної поліції порушено не лише порядок виявлення у особи стану алкогольного сп`яніння але і порядок документального фіксування такого виявлення чи відмови від проходження.

Посилався на те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності складу адміністративного правопорушення, а саме об`єктивної сторони - місця вчинення правопорушення.

Вказував, що у протоколі відсутня інформація щодо руху транспортного засобу, а саме: звідки та куди рухався транспортний засіб, зазначивши напрямок та назву вулиці, натомість в протоколі в описовій частині порушення продубльовано лише адресу місця складання протоколу.

Зазначав, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не з`ясував обставину руху автомобіля і самостійно визначив, що зазначена адреса є адресою виявлення правопорушення.

Посилався на те, що протокол не заповнено належним чином, а пояснення свідків є надрукованими на принтері заготовками бланків на яких проставлено лише підписи, тобто це не пояснення особи щодо тих обставин, які вона особисто споглядала, а заготовлений текст працівниками патрульної поліції.

Також ОСОБА_1 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2021 року.

Посилався на те, що про винесення оскаржуваної постанови йому стало відомо 23 лютого 2021 року, оскільки про дату, час та місце розгляду справи він не повідомлявся.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Войчук В.А. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Войчука В.А., проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 16 січня 2021 року, а апеляційна скарга на неї подана 25 лютого 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

При цьому, суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення останнього про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, копія постанови суду першої інстанції в строк, передбачений на апеляційне оскарження ОСОБА_1 направлена не була.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував на те, що про винесення оскаржуваної постанови йому стало відомо 23 лютого 2021 року.

Апеляційна скарга подана 25 лютого 2021 року.

Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №400005, 25листопада 2020 року о 01.35 год. в місті Києві по вул. Народного Ополчення, 5-А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду, у встановленому законом порядку, водій відмовилася в присутності трьох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 25 листопада 2020 року серії ДПР18 №400005;

письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 25 листопада 2020 року, в яких зазначено, що останні були запрошені співробітниками патрульної поліції, в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 . В їх присутності вказаний водій на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря нарколога для визначення стану сп`яніння;

відеозаписом із нагрудної камери поліцейського №АА00599, зробленим у ході фіксації правопорушення ОСОБА_1 .

З відеозапису із нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі у присутності двох свідків. Також, відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 на запитання працівника поліції повідомив, що він вжив 2 пляшки пива.

Відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а за змістом п.8 Порядку №1103 від 17 грудня 2008 року у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України.

З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції прийнято рішення без участі особи, яка притягується до відповідальності та без його належного повідомлення, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що право ОСОБА_1 на участь у розгляді справи було поновлено судом апеляційної інстанції. ОСОБА_1 та його захисник Войчук В.А. приймали участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, надавали пояснення, мали можливість надати усі докази на захист особи, яка притягується до відповідальності, які вважали за необхідне.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив законність зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу та те, що ОСОБА_1 не порушив будь-якого закону, в тому числі правил дорожнього руху, тому зупинка його транспортного засобу в такому випадку була незаконною спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського №АА00599, з якого вбачається, що зупинці ОСОБА_1 передувало порушення ним вимог ПДР України, а саме проїзд на забороняючий знак та рух по смузі зустрічного руху, що не заперечувалося ОСОБА_1 .

Посилання на те, що ОСОБА_1 не роз`яснювалися його права суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 25 листопада 2020 року у ньому зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення свідків є недопустимими доказами, оскільки викладені на бланках пояснень, мають друкований текст, в якому суть пояснень давно надрукована, тобто в цих поясненнях відсутня інформація з власних слів особи суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі поясненнями свідків та іншими документами, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Отже, письмові пояснення свідків є належним та допустимим доказом, оскільки містять фактичні дані, на основі яких суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому ні КУпАП, ні інші нормативні документи не містять вимог до форми опитування свідків, зокрема, що такі пояснення мають бути написані власноруч, або заборони викладати пояснення свідків на надрукованих бланках, а посилання ОСОБА_1 та його захисника на неможливість цього є їх власним тлумаченням, яке не грунтується на законі.

Відхиляючи дані доводи апеляційний суд враховує, що згідно з ч.2 ст.266 КУпАП присутність свідків при огляді водія на стан сп`яніння, пов`язана лише із встановленням обставини щодо огляду чи відмови водія у їх присутності від проходження огляду, а їх письмові пояснення суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що: судом першої інстанції не враховано недотримання працівниками патрульної поліції порядку виявлення у особи стану алкогольного сп`яніння та складання документів; працівники патрульної поліції не додали доказів здійснення процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки, не надано й посилання в постанові на направлення останнього до медичного закладу для проходження огляду або доказів відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров'я суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.

Відповідно до п.п.6, 7 розділу І Інструкції №1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.6 Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а згідно п.8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічні положення містить п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року №1395, згідно якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, наведені нормативні документи не передбачають видачу направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння особі, яка відмовилася від такого огляду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , у якого після зупинки було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і у медичному закладі, що у свою чергу тягне складання відповідного протоколу, а не направлення його на огляд як помилково вважає апелянт.

Наведене спростовує посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 мали видати направлення на медичний огляд у заклад охорони здоров`я.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що працівниками поліції неодноразово пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, також і в присутності свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд стан алкогольного сп`яніння як за допомогою спеціального технічного засобу приладу «Драгер», так і в медичному закладі з роз`ясненням наслідків в результаті відмови від проходження данного огляду, на що останній не погодився.

Таким чином, посилання апелянта на те, що він наполягав на огляді в закладі охорони здоров`я спростовуються вищевикладеним.

Отже, дії працівників поліції в даній ситуації є такими, які відповідають вимогам Інструкції про прядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 07 листопада 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що текст оскаржуваної постанови є шаблонним, за змістом не відповідає чоловічій статті особи ОСОБА_1 та є ідентичною за текстом у всіх адміністративних матеріалах, які були розглянуті 16 січня 2021 року без присутності особи правопорушника не мають правового значення для вирішення вказаної справи.

Щодо відсутності у матеріалах справи акту огляду водія на стан сп`яніння, в якому була б зафіксована згода або відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, то зазначеними вище нормативними документами не передбачено складання такого акта у випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що протокол не заповнено належним чином, оскільки в графі «свідки» не вказано адресу свідків, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з протоколу серії ДПР18 №400005, в графі «свідки» зазначено прізвище, ім'я, по батькові свідків та адреси їх проживання та містяться підписи свідків. Аналогічні адреси зазначені і в поясненнях свідків. Виходячи з вищевикладеного, будь-яких порушень норм КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для закриття справи за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП апеляційним судом не встановлено, постанова суду першої інстанції є обґрунтованою, а відтак підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_4 у строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.