Справа № 357/3668/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2021 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановська І.Д. розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності притягувалась:

-05 лютого 2021 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ст. 184 ч. 1 КУпАП попередження;

-17 лютого 2021 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ст. 175-1 ч. 1 КУпАП попередження,

за ч. 3 ст. 184 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 508138 від 29 березня 2021 року зазначено:

20 березня 2021 року близько 02 год. 58 хв. ОСОБА_1 не виконала свої батьківські обов`язки щодо виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котра завідомо неправдиво викликала працівників поліції та повідомила недостовірну інформацію, вчинивши адміністративне правопорушення за ст. 184 ч. 3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона має на утриманні чотирьох дітей, аліменти батько не сплачує. Проблеми виникають тільки з донькою ОСОБА_3 . Всі міри по вихованню приймає. Просить суворо не наказувати.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, судом встановлено наступне.

Так, згідно ч. 3 ст. 184 КУпАП вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і обєктивне зя`сування обставин справи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року № 11 Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й обєктивно зясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст. 184 КУпАП.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п. 31 по справі «Ракевич проти Росії» та п. 109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

В даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено які саме неправомірні діяння ОСОБА_1 вказують на її ухилення від батьківських обов`язків.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, рапортів працівників поліції, письмовими поясненнями свідків викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпції; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність і приходить до висновку, що адміністративне правопорушення не потягло за собою тяжких наслідків та є малозначним, ОСОБА_1 просила суворо не наказувати, суд дійшов висновку, що відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно ч. 2 статті 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності за ч. 3 статті 184 КУпАП за малозначністю, оголосивши їй усне зауваження, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 22, 245, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП за малозначністю на підставі ст. 22 КУпАП, оголосивши їй усне зауваження.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова може бути оскаржена, протягом десяти днів з дня винесення, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду.

СуддяІ.Д. Дубановська

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області