Справа №: 307/863/21
Провадження № 3/307/593/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 745212 від 11.03.2021 року вбачається, що 11.03.2021 року, в м. Тячів, по вул. Незалежності, водій ОСОБА_1 здійснював нерегулярне перевезення сімох пасажирів на автомобілі «Мерседес Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив вимоги постанови КМУ № 1236 від 9.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 745212 від 11.03.2021 р., та відеозапис з записом події, яка мала місце 11.03.2021 року.

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.03.2021 року, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 разом з матеріалами було повернуто органу, який його склав, для приведення протоколу у відповідність зі ст. 256 КУпАП.

Як вбачається з постанови судді, протокол для належного дооформлення було повернуто, оскільки в ньому не було зазначено та не конкретизовано відповідно до суті викладеного правопорушення у відповідності до диспозиції ч.1 ст.44-3 КУпАП, які саме норми, передбачені постанову КМУ 1236 від 9.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (підпункт та пункт), порушив ОСОБА_1

6.04.2021 року до Тячівського районного суду Закарпатської області з Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області повторно надійшли матеріали про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП складені відносно ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту протоколу, за результатами усунення недоліків протокол про адміністративне правопорушення доповнено та вказано пункт постанови КМУ 1236 від 9.12.2020 року яку, як вбачається порушено ОСОБА_1 підпункт 11, пункт 3-5.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 вину не визнав. Вказав, що здійснював перевезення людей на добровільних засадах, є пенсіонером і не працює водієм. Представник особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 , в судовому засіданні подав клопотання про закриття адміністративного провадження в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В клопотанні та під час судового засідання вказав, зокрема, що з відеозапису, доданого до матеріалів справи, неможливо становити кількість осіб, які перебували в транспортному засобі. Також вказав, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено інформації про пасажирів, чи свідків даного правопорушення. Додатково, представник ОСОБА_2 зазначав, що під час до оформлення матеріалів матеріалів справи, ОСОБА_1 працівниками поліції не викликався та не був залучений під час дооформлення матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з поясненнми ОСОБА_1 , клопотанням та заслухавши пояснення представника особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення адвоката Панфілов П.Г. суд приходить до наступного висновку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема: суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Тобто, у протоколі повинно бути відображено такі складові: фактичні обставини, формулювання порушення та правову кваліфікацію.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

За диспозицією частини 1 статті 44-3 цього Кодексу адміністративна відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Підставою притягнення суб`єкта правопорушення до відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 745212 від 11.03.2021 року вбачається, що 11.03.2021 року, в м. Тячів, по вул. Незалежності, водій ОСОБА_1 здійснював нерегулярне перевезення сімох пасажирів на автомобілі «Мерседес Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. п. 11 п.3-5 постанови КМУ № 1236 від 9.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Так, згідно підпункту 11 п. 3-5 вказаної Постанови на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови забороняється, здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів (посадки та висадки) автомобільним, залізничним транспортом, крім транзитних перевезень та перевезень легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування дітей віком від 14 років.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, зокрема, що нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до ст. 9 цього ж Закону ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами.

Згідно ст. 29 вказаного закону, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

У ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів в організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Отже, перевезення відповідно до положень Законів України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт» здійснюють перевізники, тобто фізичні або юридичні особа суб`єкти господарювання, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Однак, до матеріалів справи не долучено жодного доказу, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, який здійснює пасажирські перевезення автомобільним транспортом чи фізичною особою - підприємцем, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами, а також відсутні будь-які реєстраційні документи на транспортний засіб, навпаки, у протоколі зазначено що ОСОБА_1 ніде не працює, та додатково, під час судового засідання він вказав, що здійснював перевезення людей на добровільних засадах, відтак, він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також, із відеозапису, доданого до протоколу не можливо встановити, скільки осіб знаходиться в автобусі, що підтверджує пояснення ОСОБА_1 , та його представника ОСОБА_2 , надані ними під час розгляду справи.

Європейський Суд з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v. Russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та "Карелін проти Росії"("Karelin v. Russia" заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1) ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 44-3 КупАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд на протязі 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя М.М. Бряник