Справа № 643/6246/21
Провадження № 3/643/2121/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Задорожна А.М. розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Московського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи її передано для розгляду судді Горбуновій Я.М.

При розгляді даної справи було встановлено, що ОСОБА_1 є сином судді Московського районного суду м. Харкова Майстренко О.М., з яким суддя Горбунова Я.М. приймає участь у колегіальному розгляді кримінальних справ.

З метою недопущення будь-яких сумнівів в об`єктивності, неупередженості та безсторонності судді при розгляді даної справи суддею Горбуновою Я.М. заявлено самовідвід, про що постановлено відповідну постанову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи її передано для розгляду судді Задорожній А.М.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Нормами кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано питання щодо відводу (самовідводу) судді.

Однак, згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

За змістом положень пункту 4 частини 1 статті 4 Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності судів та інших представників судової системи та його врегулювання, затвердженого рішенням РСУ від 04.02.2016 року №2, суб`єкт конфлікту інтересів зобов`язаний вживати заходів щодо самостійного врегулювання конфлікту інтересів (в тому числі і в процесуальному порядку), або звертатися до Ради за рішенням про врегулювання конфлікту інтересів.

У пункті 4 рішення Ради суддів від 08 червня 2017 року №34 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Оскільки чинними нормами КУпАП не визначено порядку розгляду суддею відводу по справі про адміністративні правопорушення та не визначено порядку вирішення питання про самовідвід судді, з метою забезпечення виконання положень статті 1 КУпАП, суд застосовує принцип аналогії закону найбільш близької галузі права - кримінального процесуального та керується положеннями КПК України.

Згідно з вимогами частини 1 статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Частина 5 статті 80 КПК вказує на те, що відвід повинен бути мотивований, тобто має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення слідчого судді, судді від участі у судовому провадженні. Безпідставні і немотивовані відводи не підлягають задоволенню.

Підставою для заявлення самовідводу суддею Задорожною А.М. від розгляду відповідної справи є те, що вона перебуває у добрих професійних стосунках з суддею ОСОБА_2 , більше десяти років працюють в колективі суддів Московського районного суду міста Харкова, приймає з ним участь у колегіальних розглядах кримінальних справ тощо.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав та свобод людини і громадянина.

Частиною сьомою статті 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначений обов`язок судді справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону, з дотриманням засад і правил судочинства.

Пунктом 1.5 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" (Лісабон, 10 липня 1998 року) встановлено, що суддя зобов`язаний підтримувати високий рівень компетентності, необхідний для вирішення справ у кожному конкретному випадку, оскільки від рішення судді залежать гарантії та права особи.

Кодекс суддівської етики (стаття 15) наголошує, що неупереджений розгляд справи є основним обов`язком судді.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27липня 2006 року №2006/23).

Порушення права на справедливий суд має місце, як вказує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), у випадку, коли процесуальні порушення мають вирішальне значення для реалізації права на захист. Заявник повинен довести важливість порушень (факти, що можуть вказувати на порушення).

При цьому суд зауважує, що в кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу і ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Білуха проти України", заява №33949/02, параграф 49, 9 листопада 2006 року).

Також у рішенні у справі "Castillo Algaro v. Spain" (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Відповідно до практики ЄСПЛ при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Так, у рішеннях у справах "Гаусшильдт проти Данії", "Мироненко і Мартиненко проти України" зазначається про необхідність застосування суб`єктивних та об`єктивних критеріїв. Зазначена позиція також підтримана Верховним Судом.

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі "Кіпріану проти Кіпру").

Вирішальним чинником є можливість об`єктивного підтвердження таких фактів (наприклад, рішення у справі ЄСПЛ "Ferrantelli and Sanyangelo v. Italy", постанова від 7 серпня 1996 року, збірник 1996-III, с. 95152, параграф 58; рішення у справі "Wettstein v. Switzerland", N 33958/96, параграф 44).

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що з метою уникнення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, за суб`єктивним критерієм, щодо законності прийнятого рішення суддею Задорожною А.М. при розгляді матеріалу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , має бути заявлений самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.221, 246 КУпАП, статтями 75,80, 81 КПК України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», -

П О С Т А Н О В И В:

Заявити по справі про адміністративне правопорушення №643/6246/21, провадження №3/643/2121/21, відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП самовідвід.

Повернути вказану справу до канцелярії суду для перерозподілу з метою визначення іншого судді.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Задорожна