П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Шахової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориспільського районного суду Київської області від 5 березня 2021 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Бориспільського районного суду Київської області від 5 березня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Згідно з постановою суду, 01.01.2021 року близько 04 год. 07 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra», д.н. НОМЕР_1 в м.Бориспіль, по вул. Європейській, 6 з ознаками алкогольного сп`яніння, і після встановлення у нього працівниками поліції таких ознак алкогольного сп`яніння, як: порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, в присутності двох свідків відмовився від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану сп`яніння.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Бориспільського районного суду Київської області від 5 березня 2021 року, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі, окрім іншого, просить поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови, поважність причини пропуску якого обґрунтовує тим, що про існування постанови суду йому стало відомо лише 23.03.2021.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, слід прийти до висновку про те, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи.

Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається, копію постанови від 05.03.2021 направлено ОСОБА_1 11.03.2021 (ас.27), проте доказів отримання останньої матеріали справи не містять.

З інформації, яка міститься на сайті ЄДРСР встановлено, що оскаржувану постанову надіслано судом: 11.03.2021; зареєстровано: 12.03.2021; оприлюднено: 15.03.2021.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана 24 березня 2021 року, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на апеляційне оскарження судового рішення, вважаю за можливе клопотання ОСОБА_1 , яке міститься в апеляційній скарзі, задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що незважаючи на його клопотання та клопотання його захисника Білика Г.І. суд першої інстанції розглянув справу у його відсутність, чим порушено норми ст.ст. 255, 268 КУпАП, що позбавило його права надати особисто пояснення по суті справи.

Окрім іншого вказував, що матеріали справи не містять доказів наявності його вини, а висновки суду щодо його винуватості не ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.

Таким чином, судом першої інстанції здійснено поверхневий розгляд справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Білик Г.І. підтримали доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просили постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, слід дійти до наступних висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак, при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону, не вжив достатніх заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та прийняв рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення.

В обґрунтування вини ОСОБА_1 суд першої інстанції послався протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рапорт поліцейського роти № 1 БПП в м.Бориспіль УПП в Київській області ДПП ст. сержанта Урсокій О.В., довідку про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобами від 04.01.2021, довідку про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення від 04.01.2021 та пояснення свідків.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 332916 від 01 січня 2021 року, близько 04 год. 07 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra», д.н. НОМЕР_1 в м.Бориспіль, по вул. Європейській, 6 з ознаками алкогольного сп`яніння, і після встановлення у нього працівниками поліції таких ознак алкогольного сп`яніння, як: порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, в присутності двох свідків відмовився від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що за кермом автомобіля перебував його брат ОСОБА_2 , який припаркував автомобіль в дворі їх будинку і пішов святкувати Новий Рік з друзями. Він же залишився в автомобілі для того, щоб підзарядити телефон для можливості здійснення дзвінка і для цього ввімкнув запалювання в автомобілі та знаходився в ньому.

Зазначив, що поліцейські заїхали в арку будинку, коли в автомобілі окрім нього вже нікого не було. Автомобілем він не керував. Також вказував, що навіть не мав з собою водійського посвідчення.

Захисник Білик Г.І. також додав, що матеріали адміністративного правопорушення не містять відеофіксації події, яка б дала змогу встановити хронологію подій та посилання поліцейських в протоколі про адміністративне правопорушення на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Положеннями ч. 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який додано до матеріалів адміністративного правопорушення взагалі неможливо встановити де відбувається відео зйомка, не вбачається за можливе також прослідкувати хто сидів за кермом авто, чи рухалося авто, хто присутній на відео з учасників події. Також неможливо встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом чи будь-коли вказав, що він ним керував в стані алкогольного сп?яніння.

Таким чином, для підтвердження порушення ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України, в т.ч. п. 2.5 цих Правил, органом поліції, відповідно до ст. 251 КУпАП, та відомчих актів, зокрема Наказу МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року, мав би бути наданий відеозапис події, однак таких хоч і наданий до матеріалів справи, однак є нечітким, незрозумілим, затемненим і з неякісним звуком.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Так, згідно вимог, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказаною нормою дійсно встановлена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд залишив поза увагою недостатність доказів доведеності вини останнього у вчиненні такого правопорушення.

Як встановлено за наслідками апеляційного розгляду, під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, поліцейськими не були дотримані в повному обсязі вимоги законодавства та відомчих інструкцій, приймаючи до уваги те, що працівники поліції, маючи нагрудні камери відеореєстратори, хоча і фіксували процес оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , проте з вказаних відеозаписів неможливо взагалі встановити фактичні обставини справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, на місці визнав, що вживав алкоголь, але за кермом в ту ніч не перебував.

Наведені обставини дозволяють стверджувати про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б дозволили, поза розумним сумнівом, зробити висновок про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, в матеріалах адміністративного правопорушення відсутні докази, які б підтвердили факт того, що автомобіль ОСОБА_1 рухався і саме він перебував за його кермом.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення свідків вчинення ОСОБА_1 правопорушення встановлено не було.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини

проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Оскільки керування особою транспортним засобом є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, а факт керування автомобілем ОСОБА_1 категорично заперечується, та цей факт не підтверджується відеозаписом, виходячи з принципу презумпції невинуватості, неможливо встановити наявність цього елементу складу правопорушення, а, отже, не можливо встановити складу самого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду щодо ОСОБА_1 - скасуванню, із закриттям провадження у справі щодо нього, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП,у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Бориспільського районного суду Київської області від 5 березня 2021 року задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського районного суду Київської області від 5 березня 2021 року якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Бориспільського районного суду Київської області від 5 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.В.Шахова