КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/845/2021 Суддя 1 інстанції - Шмигельський Д.І.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 26.09.2020 року о 03 годин 20 хвилин по вул. Драйзера, 9 в м. Києві, керував автомобілем марки «КІА OPTIMA», д.н.з. НОМЕР_2 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння: млява мова, порушення координації рухів, неприродні блідість шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 20, КНП КМНКЛ «Соціотерапія», водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, і закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

За доводами ОСОБА_1 , Протокол №117845 від 26.09.2020 року не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.251 КУпАП для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки співробітниками поліції під час його складення було порушено ст.7, 256 КУпАП та ст. 59, 62 Конституції України

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що 26.09.2020 року він рухався на автомобілі по вул. Теодора Драйзера, правил дорожнього руху не порушував, зупинився на першу вимогу спеціальних сигналів автомобіля поліції. Після чого співробітники поліції не повідомили йому ні підстави для зупинки, які передбачені статтею 35 ЗУ «Про Національну поліцію», вилучили документи та не повертали їх до того моменту поки він не став фіксувати їх дії на відеокамеру свого телефону.

Апелянт зазначає, що він неодноразово відмовлявся виходити із транспортного засобу та виконувати будь-які накази до того моменту, поки йому не назвуть вмотивовані та законні причині з яких його зупинили, обмежили в русі та вимагають підкорятися їх наказам. Також він неодноразово заявляв усні клопотання про те, що не відмовляюся від будь-яких перевірок на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, заборонених предметів не має, в розшуку не знаходиться, закон не порушував і т.д., однак згодом поліцейські, застосували щодо нього заходи фізичного впливу, а саме самовільно відчинили двері транспортного засобу та витягнули його з нього, начебто для проведення поверхневої перевірки, не надали змогу подати письмові пояснення до протоколу та не надали можливості скористатися правничою допомогою, про що він неодноразово наголошував їм та надавав усні клопотання.

Апелянт зазначає, що він виконав усі вимоги та погодився до проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

ОСОБА_1 вказує на те, що він не відмовлявся від огляду в медичному закладі, а відмовляв поліцейським виконувати їх накази, які він вважав такими, що суперечать чинному законодавству та порушують його права, тому і вимагав надати йому можливість скористатися правничою допомогою, яка гарантована Конституцією України.

Також апелянт зазначає, що після того, як він погодився пройти медичний огляд та сів до автомобілю поліції, вони приїхали в місце, яке він не міг ідентифікувати, оскільки його зачинили в автомобілі поліції, погрожували та залякували наслідками, так і не надали можливості скористатися правничою допомогою та дочекатися адвоката, чим прямо порушили його права. На питання щодо того, де вони знаходяться, чому він зобов`язаний перебувати в автомобілі та скільки ще часу йому доведеться перебувати там, близько півгодини він чув відповідь «чекайте» або «пиши відмову», а тому, на переконання апелянта, фактично він не відмовлявся від проходження медичного огляду, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відмовлявся саме виконувати будь-які накази співробітників поліції, що суперечать законодавству. При цьому він був вимушений поставити підпис у Протоколі, оскільки йому не надали можливості надати окремі письмові пояснення до нього, а зачинили в автомобілі та не випускали поки він не поставив підпис, а потім не сказав на камеру, що відмовляюсь від огляду, хоча його навіть не було доставлено до медичного закладу.

Апелянт зазначає, що свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, він взагалі не бачив, це невідомі йому особи, які, на думку ОСОБА_1 погодились допомогти працівникам поліції.

ОСОБА_1 стверджує, що якщо припустити, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були під час пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп?яніння, то вони б могли підтвердити, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп?яніння, а навпаки погоджувався пройти огляд у відповідності до Інструкції, окрім цього просив надати йому правову допомогу.

Відтак, на переконання апелянта, викладені вище факти є порушення його прав, які гарантовані ст. 59 Конституції України, що було зазначено ним в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 117845 від 26.09.2020 року.

ОСОБА_1 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 117845 від 26.09.2020 року був складений працівниками поліції в автомобілі, свідки навіть не наближалися до нього, а в суд першої інстанції за викликом вони не з`явилися взагалі.

ОСОБА_1 , надавши 01.03.2021 р. пояснення в суді апеляційної інстанції, в подальшому, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання, призначені на 02.04.2021 р., 16.04.2021 р та 05.05.2021 року не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Тому, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

В судовому засіданні 01.03.2021 року в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 26.09.2020 року він рухався на автомобілі по вул. Теодора Драйзера, правил дорожнього руху не порушував, зупинився на першу вимогу спеціальних сигналів автомобіля поліції. Після чого співробітники поліції не повідомили йому ні підстави для зупинки, які передбачені статтею 35 ЗУ «Про Національну поліцію», вилучили документи та не повертали їх до того моменту поки він не став фіксувати їх дії на відеокамеру свого телефону. Після цього, оскільки він неодноразово відмовлявся виходити із транспортного засобу та виконувати будь-які накази поліцейські, застосували щодо нього заходи фізичного впливу, а саме самовільно відчинили двері транспортного засобу та витягнули його з нього, начебто для проведення поверхневої перевірки, при цьому не надали можливості скористатися правничою допомогою. ОСОБА_1 зазначив, що він погодився на проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння в медичному закладі та сів до автомобілю поліції. Вони приїхали в місце, яке він не міг ідентифікувати, оскільки його зачинили в автомобілі поліції, погрожували та залякували наслідками. На питання щодо того, де вони знаходяться, чому він зобов`язаний перебувати в автомобілі та скільки ще часу йому доведеться перебувати там, близько півгодини він чув відповідь «чекайте» або «пиши відмову». При цьому він був вимушений поставити підпис у Протоколі, оскільки йому не надали можливості надати окремі письмові пояснення до нього, а зачинили в автомобілі та не випускали поки він не поставив підпис, а потім не сказав на камеру, що відмовляюсь від огляду.

Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_1 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №117845 від 26 вересня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 26.09.2020 року о 03 годин 20 хвилин по вул. Драйзера, 9 в м. Києві, керував автомобілем марки «КІА OPTIMA», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: млява мова, порушення координації рухів, неприродні блідість шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 20, КНП КМНКЛ «Соціотерапія», водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 26.09.2020 року від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 3);

- у розписці, згідно якої ОСОБА_4 зобов`язався доставити автомобіль КІА OPTIMA», д.н.з. НОМЕР_2 до місця стоянки за адресою м. Київ, пр.-т. В. Маяковського, 50 (а.с. 4);

- у рапорті поліцейського ППОП №1 ГУ НП у м. Києві Б. Савіцького, згідно якого, 26.09.2020 року, працюючи по ОГП в Деснянському районі м. Києва у складі ГШР «Резус-117» о 3 год. 20 хв. ними було помічено автомобіль КІА OPTIMA», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з порушенням ПДР України, а саме при трьох вільних смугах рухався в крайній лівій смузі, у зв`язку з чим вказаний автомобіль було зупинено. Під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а тому на місце зупинки автомобіля було викликано екіпаж патрульної поліції «Рубін-302» (а.с. 5);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 26.09.2020 року щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою технічних засобів, так і медичному закладі.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - млява мова, порушення координації рухів, неприродні блідість шкіри обличчя, виявлені працівниками поліції 26.09.2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п. 4 розділу 1, п. 12 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , який в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначив «Мене зупинили безпідставно, не надали можливості скористатися правовою допомогою».

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду у медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

З приводу посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в порушення вимог КУпАП, у постанові послався як на доказ винуватості ОСОБА_1 - на письмові пояснення свідків, проте, свідки в судовому засіданні не допитувались, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які дані про те, що ОСОБА_1 заявлялось клопотання про допит свідків, пояснення яких містяться в матеріалах справи, а лише було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_5 , який і був судом допитаний, та поясненням якого судом першої інстанції була надана належна оцінка.

На виклики ж суду апеляційної інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і в судове засідання не з`явилися.

Разом з цим, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення вказаних свідків на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на них як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі.

Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Крім того, обставини, зазначені в протоколі повністю узгоджуються із відеозаписом із нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, на яких достатньо повно відображені події, які відбувалися 26 вересня 2020 року за участю ОСОБА_1 .

Так, з відеофайлу .MP4 вбачається, що працівник патрульної поліції, пояснив ОСОБА_1 про те, що екіпажем ГШР його було зупинено за порушення ПДР України та запропонував ОСОБА_1 пред`явити документи, визначені п. 2.1 ПДР України, а саме: реєстраційний документ на автомобіль, посвідчення водія на керування транспортним засобом та страховий поліс. Під час спілкування з водієм інспектор поліції зазначив, що вбачає у водія ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонував пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, проте, ОСОБА_1 на це уникав чіткої відповіді та вимагав надання йому правової допомоги, на що інспектор поліції пояснив, що участь адвоката може бути забезпечена при розгляді справи, а на даний час ОСОБА_6 не позбавлений можливості запросити самостійно собі захисника, якщо цього бажає. В подальшому, оскільки водій уникав виконання законних вимог працівників поліції, його поведінку було розцінено як таку, що не відповідає обстановці, а тому інспектор поліції повідомив водієві, що його може бути затримано та наказав вийти з автомобіля для проведення поверхневого огляду транспортного засобу.

На відеофайлі .MP4 працівник патрульної поліції на запитання ОСОБА_1 щодо підстав зупинки пояснив, що його було зупинено екіпажем ГШР за те, що він рухався у крайній лівій смузі при трьох вільних смугах руху. При цьому, водій будь-яких заперечень з приводу зазначеної причини зупинки не висловлював. Після цього, працівник поліції провів попередній огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, а саме перевірив чи є порушення рівноваги, тремтіння рук, перевірив точність і координацію рухів за допомогою пальце-носової проби, а також перевірив реагування зіниць очей на світло. Виявивши у водія ознаки наркотичного сп`яніння, інспектор поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, та повідомив, що він має можливість порадитися з даного приводу зі своїм адвокатом. Крім того, інспектор поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

З відеофайлу .MP4 вбачається, що ОСОБА_1 , спілкуючись з кимось по телефону, пояснив, що його зупинили і у нього виявили ознаки наркотичного сп`яніння та запитав про подальші його дії з приводу проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. При цьому, будь-якого клопотання про те, що він потребує правової допомоги, на цей час інспекторам поліції ОСОБА_1 не заявляв. Поспілкувавшись по телефону, через деякий час ОСОБА_1 погодився пройти огляд у лікаря-нарколога. При цьому, інспектор поліції пояснив ОСОБА_1 , що до проходження огляду він тимчасово відсторонений від керування транспортним засобом і лише після висновку лікаря про відсутність у нього наркотичного сп`яніння він зможе керувати автомобілем, в іншому випадку його автомобіль буде евакуйовано або передано під розписку тверезому водієві.

На відеофайлі .MP4 зафіксовано двох свідків та ОСОБА_1 , і в присутності цих свідків працівник поліції пояснює водієві, що оскільки у нього виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, то йому пропонується пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, на що водій відповідає, що відмовляється від проходження такого огляду.

На відеофайлі .MP4 зафіксовано, що ОСОБА_1 знаходиться з працівниками поліції в службовому автомобілі поліцейських, вільно спілкуються, при цьому, працівник поліції зачитує ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, щодо якого не має жодних заперечень ОСОБА_1 . Далі працівник поліції пропонує ОСОБА_1 написати пояснення в протоколі та його підписати, що останній і робить. Після цього, ОСОБА_1 вручається копія протоколу про адміністративне правопорушенні, і він просить додатково сфотографувати оригінал протоколу, що дозволяється працівниками поліції зробити. Після цього, працівник поліції пояснює, що у зв`язку з вилученням у ОСОБА_1 посвідчення водія, останньому видається тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, та надає його. Наприкінці відеозапису, інспектор поліції роз`яснює ОСОБА_1 , що вони всі повертаються на місце зупинки транспортного засобу, де за повідомленням ОСОБА_1 їх вже чекає драйвер, і після передачі транспортного засобу драйверу та написання останнім розписки про це, тобто фактичного відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортними засобами, процедура буде завершена.

Наведеними відеозаписами повністю спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо безпідставної зупинки його транспортного засобу, з приводу того, що йому працівниками поліції було відмовлено у наданні правової допомоги та з приводу відсутності свідків під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.

Вказані відеозаписи свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу того, що його не було доставлено до медичного закладу, а пропозиція пройти огляд та в подальшому складання протоколу відбувалися у невідомому для нього місці, то вони є безпідставними, оскільки як вбачається з відеофайлу .MP4, працівник поліції під час зачитування протоколу про адміністративне правопорушення, зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення складено за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 20, після цього, при роз`ясненні суті адміністративного правопорушення, зазначив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 20. Разом з тим, будь-яких зауважень з приводу невірної адреси, ОСОБА_1 не висловлював.

Крім того, в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адреса, за якою ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння вказана також: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 20. І такі пояснення підписані свідками без будь-яких зауважень з приводу невірного зазначення адреси.

З приводу доводів ОСОБА_1 щодо застосування працівниками поліції щодо нього заходів фізичного впливу, то вони є безпідставними та спростовуються дослідженим під час апеляційного розгляду відеозаписом, з якого вбачається, що на місці зупинки ОСОБА_1 вийшов з свого автомобіля без застосування до нього заходів фізичного впливу, під час пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння в присутності свідків до нього з боку працівників поліції також будь-яких заходів фізичного впливу не застосовувалось, підписання протоколу та написання пояснення відбувалося ним добровільно. При цьому, самим ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги в цій частині не було надано копію відеозапису подій, який, з його слів здійснювався на його мобільний телефон, як і не долучено доказів того, що ОСОБА_1 подавались відповідні скарги на дії працівників поліції.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, доходжу висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в як суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2020 року є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал