ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/610/21 Суддя доповідач - Шабельніков С.К.
Категорія: ст.44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

27 квітня 2021 року

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

захисника - Балла Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

ПостановоюКиївського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 24.10.2020 близько о 10:30 год. за адресою: м. Харків, вул.Академіка Павлова, 323А, ОСОБА_1 , керуючи автобусом І-VAN А07А д/н. НОМЕР_1 , здійснював регулярні перевезення на міському автобусному маршруті № 628 «Героїв Праці - Циркуни» перевозив пасажирів в кількості 31 особа, що на 7 пасажирів перевищує кількість місць для сидіння визначену реєстраційним документом на вищевказаний автобус, чим порушив п.п. 2 п. 11 та п.п. 1 п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 та вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Не погодившись з цим судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог посиється на те, що у протоколі зазначено, що ним було порушено п.15 Постанови КМУ №641, яка містить 9 різних підпунктів, що свідчить про те, що у протоколі не було визначено конкретного складу правопорушення.

Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено пом`якшуючі обставини, а саме те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягався

Вказує, що він не мав можливості примусити людей покинути автобус серед яких були особи похилого віку. Посилається на права та обов`язки водія визначені Постанову КМУ про затвердження «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» та на відсутність законодавчих підстав для не допуску пасажирів до салону автобуса.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Поважність пропуску строку на апеляційне оскарження мотивована тим, що він не був присутнім в судовому засіданні та дізнався про судове рішення тільки 17.12.2020 року з єдиного реєстру судових рішень.

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Балла Н.О., які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі і просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, яке виразилось в порушенні правил карантину людей.

З цим висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перевозив в кількості 31 осіб, що на 7 пасажирів перевищує кількість місць для сидіння, згідно реєстраційного документу 22 місця (а.с.1).

Внаслідок вищезазначеної події поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 277274 від 24 жовтня 2020 року за порушення ОСОБА_1 вимог п. 15 Постанови Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року.

Належить взяти до уваги, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він є професійним водієм, оскільки у нього відкриті всі категорії. Перед отриманням посвідчення він складав іспит на знання ПДР України. Вказав, що в автобусі передбачено 24 місць для сидіння та 15 місць для стоячих пасажирів. Не заперечував, що в автобусі перебувало на 7 пасажирів більше ніж було передбачено обмеженнями на той час. Також, пояснив, що був присутнім при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та підтвердив, що власноручно його підписав, та не заперечував щодо того, що власноручно підтвердив, що не міг покинути робоче місце та у зв`язку з цим почав рух автобуса.

Відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були залучені поліцейськими в якості свідків та в своїх письмових пояснення вказали, що водій транспортного засобу І-VAN д/н. НОМЕР_1 24.10.2020 року за адресою: м.Харків, вул.Ак.Павлова, 323 на маршруті № 628 «Героїв Праці - Циркуни» допустив перевезення 31 пасажиру, 7 з яких стояли. За вказаним фактом працівниками поліції було повідомлено водію, що це є порушенням постанови КМУ України № 641 від 22.07.2020 року. (а.с. 3,4).

Під час апеляційного перегляду адвокат Балла Н.О. зазначила про те, що працівниками поліції не було конкретно зазначено, який саме підпункт п.15 постанови КМУ України № 641 від 22.07.2020 року, тобто без визначення конкретного складу правопорушення .

Апеляційний суд зазначає, що у ст. 44-3 КУпАП (в редакції, станом на дату вчинення правопорушення) суб`єкт правопорушення є загальним, а не спеціальним.

Відповідальність за ст.44-3КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.

Відповідно до п.п.2 п.11 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 (в редакції станом на дату вчинення правопорушення), на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "зелений" рівень епідемічної небезпеки, забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до п.п.1 п.15 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 (в редакції станом на дату вчинення правопорушення), на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "червоний" рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для "зеленого", "жовтого" та "помаранчевого" рівня епідемічної небезпеки, забороняються: регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, крім перевезення: легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування осіб віком до 14 років; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції.

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечував, що кількість пасажирів в автобусі, яким він керував перевищувала кількість місць для сидіння, однак він не мав можливості висадити зайвих пасажирів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прирозгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції керуючись чинним законодавством з застосуванням нормативно-правових актів дійшов вмотивованого висновку про наявність в його діях порушень п.п. 2 п.11 та п.п.1 п.15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 що свідчить про склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що на водія автобуса не покладено обов`язку щодо контролю кількості пасажирів під час зупинки та висадки на зупинках є безпідставними.

Відповідно до підпункту 4 пункту 148 розділу ІV «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспортну» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (к редакції постанови КМ від 26.09.2007 № 1184) водій автобусу має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.

Отже, в умовах епідемічної небезпеки на території м. Харкова, будучи суб`єктом відповідальності за статтею 44-3 КУпАП, при заповнюваності автобусу пасажирами у кількості, яка перевищує кількості місць для сидіння, ОСОБА_1 мав право відмовити пасажирам у їх перевезенні.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

При цьому, суд враховує всю сукупність доказів, які є наявними у справі та походять з різних джерел та не суперечать один одному.

В цій справі суд апеляційної інстанції не вбачає будь-яких суперечностей, а тому, не вбачається необхідності перевірки окремих документів, зокрема пояснень свідків, які цілком узгоджуються з рештою відомостей зафіксованих у протоколі на підтвердження винуватості ОСОБА_1 .

Крім того, письмове клопотання з певним обґрунтуванням про допит свідків при розгляді справи, як в районному суді так і під час апеляційного перегляду справи не заявлялось.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прирозгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які викликають необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, під час перегляду постанови судді за доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено підстав для її скасування та закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков