ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 Справа №607/1700/21

Провадження № 3/607/990/2021

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Делікатна Л.В., розглянувши матеріали, які надійшли із Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №025847 від 19 січня 2021 року, ОСОБА_1 19 січня 2021 року о 20 год. 36 хв. в м. Харків, вул. В.Панасівська, 76В, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатор «Drager Alcotest 6820» та в закладі охорони здоров`я (КНП ХОР ОНД) відмовився в присутності двох свідків. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що 19 січня 2021 року, близько 20 год. 36 хв. він повертався з роботи додому та біля будинку побачив маячки автомобіля працівників поліції, здійснив зупинку в найближчому можливому місці. Після зупинки працівник поліції вказав, що їм особа вказала на те, що він ( ОСОБА_1 ) не правильно виконав маневр повороту, про те під час руху ПДР він не порушував. На пропозицію поліцейського продув в трубку алкотеста 3 рази, результат проведеного огляду показав 00, після чого, особи, які проводили йому огляд на стан сп`яніння сказали, що він відмовився від проходження огляду. Також зазначив, що причини зупинки працівниками поліції не відповідають ст. 35 Закону України «Про поліцію», тому вважає, що справу слід закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, прийшов до висновку, що провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Також, вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, згідно п. 2.4 цих Правил.

При цьому, статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Як вбачається із рапорту інспектора взводу 1 роти1 батальйону УПП в Харківській області Д.Долгого від 19 січня 2021 року, причиною зупинки автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , стало повідомлення ОСОБА_2 про те, що цей водій порушує ПДР України.

Проте, будь яких пояснень з приводу цього у своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 не надав. Він лише вказав, що був свідком уже тоді, коли працівники поліції зупиняли автомобіль «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 за допомогою проблискових маячків.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, в контексті положень ст. 251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , згідно з приписами ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

В даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, про що працівник поліції стверджує згідно матеріалів відеофіксації та в рапортах, які могли бути підставою для зупинки його транспортного засобу, згідно ст.35 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах «Гефген проти Німеччини», «Тексейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України» будь яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було отримано, якби не було перших.

Зважаючи на те, що судом встановлено факт зупинки поліцейськими транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 без належних на те підстав, всупереч положень ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», тому протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №025847 від 19 січня 2021 року, складений відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наслідком такої зупинки, як і всі інші докази, вказані у протоколі, є недопустимими доказами, які суд не бере до уваги.

У відповідності до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 130, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої вона винесена, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. В. Делікатна