ПОСТАНОВА

іменем України

30 квітня 2021 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Качаленка Є.В., за участю секретаря Федорцової І.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянув справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м.Сокиряни Чернівецької області, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, військова частина НОМЕР_1 командир розвідувального взводу, проживає АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі матеріалів які надійшли з військової комендатури м.Торецьк,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №0973 від 06.04.2021, ОСОБА_1 03.04.2021 близько 16:00 забрав з собою з позиції спостереження військовослужбовця розвідувального взводу ОСОБА_2 для вирішення його особистих потреб і в період часу з 16:40 до 18:00 та з 19:00 до 20:00, коли військовослужбовець ОСОБА_2 проводив час на власний розсуд, не організував заходи щодо здійснення контролю за солдатом, що призвело до зникнення військовослужбовця з території військової частини. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.172-15 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні вину за ст.172-15 КУпАП не визнав та пояснив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира розвідувального взводу, недбалого ставлення до служби не допускав. Раз на два тижні він міняє військовослужбовців на позиції спостереження, щоб надати їм змогу привести себе до ладу, покупатись, поголитись, здати речі в пральню. 03.04.2021 він забрав для задоволення особистих потреб військовослужбовця ОСОБА_2 з позиції поблизу смт Новгородське та привіз до КСП батальйона. Запланував наступного ранку відвезти ОСОБА_2 назад на позиції спостереження. ОСОБА_2 знав скільки у нього вільного часу, і що йому треба зробити. ОСОБА_2 був військовослужбовцем за контрактом, йому було дозволено вільно виходити з КСП в магазин, окремого звільнення на вихід у місто контрактникам, у яких вільний час, не вимагається. На шикувані о 18:00 ОСОБА_2 був присутній. Оскільки солдат не був задіяний в наряді, у нього був вільний час. Вже на шикуванні о 20:00 військовослужбовця ОСОБА_2 не було. Про свої наміри покинути територію військової частини ОСОБА_2 нікого не сповіщав, хоча мав би сказати про це, якщо збирався. Він відразу почав дзвонити ОСОБА_2 , але той не відповідав. Тоді почав його шукати разом з іншими військовослужбовцями. ОСОБА_2 зник без зброї, перед цим здав її, коли прибув на КСП. На території військової частини його не знайшли, тоді він перевірив усі позиції спостереження, але і там ОСОБА_2 не знайшов. Солдати не мали самостійно повертатись без командира на позицію, але оскільки ОСОБА_2 на ротації був нетривалий час, то припустили, що він в порушення порядку вирішив самостійно повернутись на передову позицію, однак військовослужбовця там не знайшли. Тоді близько 21:00-21:30 він доповів про зникнення військовослужбовця своєму безпосередньому керівництву - командиру батальйону Павловському. До військової частини приїхали працівники ВСП і вони продовжили пошуки військовослужбовця вже у місті, але безрезультативно. Через декілька днів із соцмереж стало відомо про загибель військовослужбовця на непідконтрольній території. Приблизно через тиждень з тимчасово окупованої частини Донецької області передали тіло ОСОБА_2 , він загинув від вогнепальних поранень. Дуже шкодує через загибель свого підлеглого, але нічого не може виправити. Сумліно ставиться до своїх обов`язків, контролює своїх підлеглих, але вимоги постійно перебувати безпосередньо поруч із кожним військовослужбовцем у Статутах відсутні. Військовослужбовці мають вільний час у розпорядку дня і неможливо забезпечити постійну присутність командира поруч із кожним підлеглим.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд дослідив матеріли справи, вислухав пояснення ОСОБА_1 і дійшов висновків про недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-15 КУпАП.
З протоколу встановлено, що військовою комендатурою дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, що виразилось у наступному: в період часу з 16:40 до 18:00 та з 19:00 до 20:00 ОСОБА_1 не контролював військовослужбовця, не організував заходи щодо здійснення контролю за солдатом ОСОБА_2 , а саме не встановив скільки потрібно часу для вирішення особистих питань. ОСОБА_1 грубо порушив вимоги абзаців третього, п`ятого ст.11, ст.ст. 16, 59, 119, 120 Статуту внутрішньої служби ЗС України.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 , відсутні відомості про розташування військовослужбовців і їх залучення у наряди, бойове чергування, суд послуговується єдиним отриманим допустим доказом для встановлення цих обставин - показаннями допитаного ОСОБА_1 .
Останній показав, що 03.04.2021 серед обов`язкових заходів розпорядку дня у другій половині доби важливо згадати два шикування - о 18:00 і наступне о 20:00. Між ними військовослужбовці, не задіянні у нарядах та безпосередньому несенні служби на позиціях, могли вільно проводити час і вирішувати питання щодо задоволення особистих потреб - повечеряти, покупатись, поголитись, випрати речі. ОСОБА_2 був на контрольному шикуванні о 18:00 і після нього міг займатись своїми справами. На наступному шикуванні о 20:00 ОСОБА_1 виявив відсутність солдата та відразу почав його розшукувати, а коли не знайшов у найближчих імовірних місцях - доповів керівництву.
В протоколі стверджується про порушення ОСОБА_1 положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, які сформульовані у загальнодекларативній формі і покладають на командирів обов`язки бути дисциплінованими, знати стан справ у підрозділі, мати точні відомості про особовий склад, встановлювати внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів, здійснювати заходи щодо безпеки особового складу, підтримувати особовий склад у бойовій готовності і таке інше.
Міра, якою командир має практично виконувати ці перелічені обов`язки шляхом проведення конкретних дій детально законодавцем у Статуті не унормована, і має встановлюватись із міркувань доцільності і службової необхідності у кожному конкретному випадку, з врахуванням інших нормативно-правових актів і наказів.
Командир має контролювати особовий склад, підтримуючи його у бойовій готовності, але обов`язку перебувати у кожний момент часу поруч із кожним підлеглим Статут не встановлює. Очевидним є необхідність контролю за підлеглими із розумною періодичністю, яка обґрунтовується поточною ситуацією.
У досліджуваній ситуації, коли військовослужбовець мав вільний час між двома шикуваннями о 18:00 та 20:00 і перебував на території військової частини, додаткова перевірка його місцезнаходження у проміжку між шикуваннями не видається однозначно доцільною і обов`язковою. Якщо військовослужбовець-"контрактник" у вільний час мав право самостійно залишити розташування, щоб піти, приміром, до магазину, то чи розумно висувати вимогу командиру штучно обмежувати пересування підлеглого? Звичайно відповідь залежить від обстановки, що склалась у підрозділі, те, яким чином характеризується підлеглий, чи допускав він раніше порушення, самовільне залишення частини, які поточні накази поставлені перед особовим складом і багато інших чинників. У даній справі не зібрано і не продемонстровано такі виключні обставини, які б вимагали щоб того дня ОСОБА_1 здійснював у двогодинний проміжок між двома чергуваннями додатковий особистий контроль місцезнаходження його підлеглого. Висунута у протоколі претензія ОСОБА_1 щодо відсутності контролю за особовим складом ретроспективно обґрунтована виключно тяжкістю наслідків зникнення його підлеглого. Хоча неможливо стверджувати наперед, чи допустить солдат самовільне залишення частини чи ні.
На думку суду, у цій ситуації не доведено, що ОСОБА_1 , будучи командиром розвідувального взводу, допустив недбале ставлення до служби, коли між шикуваннями позапланово не перевірив наявність у розташуванні підлеглого.
Логіка ранкових підйомів, вечірніх повірок і чергових шикувань військовослужбовців за Статутами, серед іншого, і має на меті забезпечити можливість проводити періодичний контроль особового складу керівництвом. І командири можуть ефективно планово перевіряти підрозділи, і самі підлеглі мають змогу планувати свої дії, лазно-пральне обслуговування, задовольняти свої потреби і використовувати вільний час, якщо такий є.
Окрім чергових шикувань певними нормативними актами встановлено обов`язки проводити контроль, викликаний непередбаченими ситуаціями.
Так, наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 № 604 затверджено Інструкцію з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту (далі - Інструкція), згідно п.23 якої:
Під час виконання завдань у районі проведення операції Об`єднаних сил командири (начальники) військових частин і підрозділів Збройних Сил України, доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, відповідного керівника територіального органу Національної поліції України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, щодо самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем.
Пункт 23 вищевказаної Інструкції встановлює конкретні строки доповіді про самовільне залишення місця несення служби військовослужбовцем:
- без зброї - усно протягом 2 годин з моменту, коли стало відомо про факт порушення, та протягом 10 годин з моменту надання усної доповіді - письмово;
- зі зброєю - негайно з моменту встановлення факту порушення та протягом 2 годин з моменту надання усної доповіді - письмово;
- у разі самостійного повернення (затримання) військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби,- усно негайно з моменту, коли стало відомо про повернення (затримання) військовослужбовця, та протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.
Як встановлено з протоколу та наданих в судовому засіданні показань ОСОБА_1 , про зникнення підлеглого йому стало відомо о 20:00 на шикуванні. Відразу після цього він почав його пошуки у найбільш імовірних місцях. Не знайшовши військовослужбовця, ОСОБА_1 близько 21:00-21:30 доповів про його зникнення командиру військової частини і вказані дії повністю відповідають вимогами п.23 Інструкції.
Частина 2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.
З об`єктивної сторони, правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
При цьому невиконання службових обов`язків означає невиконання службовою особою дій, передбачених як безумовних для виконання нею по службі, коли службова особа повністю не виконує свої обов`язки.
Неналежне виконання службових обов`язків - це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби, тобто службова особа виконує свої обов`язки неналежно, діє не до кінця, не вчиняє всіх очікуваних від неї дій.
Так, зміст протоколу, складеного відносно ОСОБА_1 , взагалі не містить відомостей про те, які саме конкретні заходи щодо здійснення контролю за підлеглим (шикування, доповідь, виклик, перевірка документів тощо) він повинен був організувати, і якими нормами встановлено його обов`язки провести ці конкретні заходи. Сам по собі факт самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_2 військової частини жодним чином не свідчить про те, що дана подія сталася через недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби.
Серед досліджених судом обставин встановлено, що ОСОБА_1 мав на чергових шикуваннях здійснювати періодичний контроль за підлеглим, і він це здійснив. Коли він виявив відсутність підлеглого, то як командир мав встановити його місцезнаходження і у випадку виявлення самовільного залишення військової частини - доповісти у визначений строк керівництву. ОСОБА_1 після шикування о 20:00 не допускав бездіяльності і розшукував підлеглого, а за відсутності результатів у передбачений двохгодинний строк - доповів про залишення місця несення служби військовослужбовцем без зброї.
Згідно положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
За статтею 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Суд доходить висновку, що дії ОСОБА_1 не мали протиправного характеру, він не мав змоги передбачити наслідки зникнення підлеглого у проміжку між черговими шикуваннями.
Тому слід констатувати відсутність складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-15 КУпАП в діях ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-15 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд.

Суддя Є.В. Качаленко