ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2126/20 Номер провадження 33/814/185/21Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., з участю секретаря судового засідання Гринь А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника - адвоката Репецького В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.7 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить десять тисяч двісті гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі чотирьохсот двадцяти гривень сорока копійок.

Постановлено строк позбавлення права керування транспортними засобами обчислювати з дня вилучення водійських прав.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим за те, що він 11 листопада 2020 року о 00 годині 15 хвилин по вул. Київській у смт Градизьк керував автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому встановлено ГБО, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, що вчинив протягом року повторно, з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота) та відмовився у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п.30.1, 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року у частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у цій частині на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП; прийняти нову постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.7 ст.121 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що: ОСОБА_1 не визнавав винуватість за ч.1 ст.130 КУпАП та пояснив, що не відмовлявся від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у смт Градизьк, а визнав винуватість лише у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.121 КУпАП, оскільки керував автомобілем, на якому встановлено ГБО, яке не зареєстровано у встановленому законом порядку; у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння; протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати належним доказом, оскільки складений з порушенням норм закону, так як ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу; не залучено свідків правопорушення та протокол про адміністравтине правопорушення не містить відомостей щодо них, відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, дій апелянта щодо ухилення від огляду; поліцейський не надав ОСОБА_1 направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння та вчинив моральний тиск на апелянта, увівши останнього в оману та продиктувавши йому текст пояснень; факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не було належним чином доведено доказами, які наявні у матеріалах справи.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника - адвоката Репецького В.О., які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, допитавши свідка ОСОБА_2 та поліцейського, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апелянта, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається у межах доводів апеляційної скарги.

Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Адміністративна відповідальність за статтею 130 КУпАП настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 2.5 ПДР України вказано, що водій на вимогу працівника поліції повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.121 КУпАП, за обставин, встановлених судом першої інстанції, правильність кваліфікації дій апелянта, вид і розмір накладеного на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності адміністративного стягнення за вказаною частиною статті КУпАП ОСОБА_1 не оскаржується, а тому у відповідності до положень ст.294 КУпАП оскаржувана постанова місцевого суду у цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Разом з тим, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові ОСОБА_1 , який керував транспорнтим засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за обставин, встановлених місцевим судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми доказами, та є обґрунтованим.

Так, згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №245674 від 11 листопада 2020 року, 11 листопада 2020 року о 00 годині 15 хвилин по вул. Київській у смт Градизьк ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота) та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

У графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_1 , зазначив: «вину визнаю, випив 200 грам пива» (а.с. 1).

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав, проте підтвердив, що 11 листопада 2020 року о 00 годині 15 хвилин по вул. Київській у смт Градизьк керував автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений поліцейськими, які повідомили про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та він, апелянт, підтвердив поліцейським, що вживав склянку пива того ж дня о 12 годині в обідній час. Водночас ОСОБА_1 підтвердив те, що працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у Глобинській лікарні, на що він відмовився. Як пояснив апелянт, проходження такого огляду на місці поліцейські йому не пропонували, оскільки в останніх був відсутній алкотестер.

При цьому, ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції зазначив, що свідками наведених подій були його батько - ОСОБА_2 і його дівчина - ОСОБА_3 та підтвердив, що останні чули як поліцейські пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд на місці, однак відмовився у закладі охорони здоров`я.

З аналізу наведених показань апелянта вбачається, що вони є частково непослідовними та неузгодженими як між собою, так і з доказами по справі. Тобто, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності намагається висвітлити події у вигідному для неї світлі, висловлюючи різні версії. Так, ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду спочатку стверджував про те, що поліцейські йому взагалі не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, однак у подальшому апелянт підтвердив те, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти такий огляд на місці та у медичному закладі у присутності двох свідків.

Допитаний у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 - батько апелянта, який разом із свідком ОСОБА_3 був безпосереднім очевидцем подій 11 листопада 2020 року підтвердив наведені показання ОСОБА_1 та повідомив, що останній 11 листопада 2020 року в обідній час вживав пиво, а увечері керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції. При цьому, цей свідок пояснив, що поліцейські пропонували пройти ОСОБА_1 медичний огляд у м. Глобине, так як не було алкотестера.

Від допиту свідка ОСОБА_3 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та його представник відмовились, через перебування цього свідка за кордоном.

Допитаний у суді апеляційної інстанції поліцейський ОСОБА_4 підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та зазначив, що свідками зазначених подій були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Проаналізувавши наведені вище показання апелянта та свідка ОСОБА_2 як окремо, так і у їх сукупності, апеляційним судом встановлено, що останні підтверджують виконання ОСОБА_1 функцій водія за встановлених судом першої інстанції обставин після вживання апелянтом алкогольного напою в обідній час у день вчинення правопорушення та факт відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Разом з тим, твердження про те, що поліцейським водію не ставилась вимога щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці, спростовуються актом у матеріалах справи, яким підтверджено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest 6810», що засвідчено особистим підписом ОСОБА_1 , автентичність якого підтверджено у судовому засіданні апеляційного суду особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому даний доказ відповідає властивості достовірності.

У вказаному вище акті, підписаному апелянтом, зазначено також виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння.

У контексті наведеного апеляційний суд враховує також непослідовні та такі, що містять розбіжності, показання ОСОБА_1 у цій частині, який у судовому засіданні спочатку стверджуваав про те, що йому працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, однак у подальшому підтвердив, що поліцейські пропонували ОСОБА_1 проходження такого огляду на місці та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків.

Апеляційний суд, виходячи з наведеного у сукупності та враховуючи також те, що свідок ОСОБА_2 є близьким родичем ОСОБА_1 , вважає показання свідка ОСОБА_2 у частині того, що поліція не пропонувала ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, такими, що спрямовані на надання допомоги апелянту уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Розглядаючи апеляційну скаргу та оцінюючи докази, на думку суду апеляційної інстанції, дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №245674 від 11 листопада 2020 року також підтверджуються технічним носієм інформації, на якому зафіксовано відеозаписи від 11 листопада 2020 року, з яких вбачається, що 11 листопада 2020 року о 00 годині 15 хвилин ОСОБА_1 поліцейським повідомлено про причину зупинки та наявні в апелянта ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 не висловлював будь-якої незгоди, не заперечував наявність цих ознак та на запитання поліцейського підтвердив факт вживання ним спиртних напоїв (пляшку пива), однак зазначив, що це було давно. На вимогу працівника поліції апелянт відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а саме Глобинській ЦРЛ, після чого поліцейськими було роз`яснено ОСОБА_1 наслідки такої відмови. Відеозйомкою працівниками поліції також зафіксовано процес складання протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, із засобів об`єктивного контролю не вбачається здійснення відповідальними посадовими особами будь-якого тиску на ОСОБА_1 , як про це стверджує апелянт (а.с. 5).

Наведені вище докази у їх сукупності підтверджують неспроможність версії апелянта, висунутої на свій захист, про те, що у нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до п. 2 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція) визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (даліполіцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Саме ці дискреційні повноваження поліцейського, дають право останнім самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

Безпідставними є і доводи ОСОБА_1 про те, що поліцейський не надав йому направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки судом встановлено, що апелянт на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а тому, враховуючи, що законом не передбачено примусове доставлення водія до закладу охорони здоров`я, у поліцейського не виникало обов`язку та не було підстав для оформлення письмового направлення ОСОБА_1 для такого огляду.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не було належним чином доведено доказами, які наявні у матеріалах справи, оскільки апелянта притягнуто місцевим судом до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас детально наведеними у мотивувальній частині постанови апеляційного суду доказами у їх сукупності підтверджено як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, встановлених судом першої інстанції, так і відмову апелянта від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за стандартом доказування - поза розумним сумнівом.

Аналізуючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом, у зв`язку з тим, що поліцейськими не залучено свідків правопорушення та цей протокол не містить відомостей щодо останніх, суд апеляційної інстанції вважає ці доводи неспроможними з огляду на наступне.

Так, вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення закріплено у ст.256 КУпАП, згідно з якими у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п. 6 розділу Х Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, у силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду у якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ про вчинення особою діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

З показань свідка ОСОБА_2 та самого апелянта вбачається, що відмову ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, було зафіксовано у присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій частині.

Разом з тим, не маючи на меті применшити важливість оформлення відповідальною посадовою особою матеріалів справи про адміністративне правопорушення у точній відповідності із вимогами, встановленими нормативно-правовими актами, суд апеляційної інстанції вбачає певні порушення у незазначенні анкетних даних свідків правопорушення у такому протоколі, однак ці порушення не є такими, що свідчать про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №245674 від 11 листопада 2020 року як доказу. Так, у цьому протоколі викладено у повному обсязі фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме місце, час та суть указаного правопорушення, зазначено інші необхідні відомості, які підлягають доказуванню та мають значення для правильного вирішення справи.

Указаний вище протокол складено 11 листопада 2020 року о 00 годин 30 хвилин уповноваженою на це особою - інспектором СРПП №2 Глобинського ВП ОСОБА_4, підписано останнім та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності без будь-яких доповнень та зауважень. За даними протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що засвідчено особистим підписом апелянта.

Доводи апелянта про неналежність протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки цей доказ містить інформацію щодо предмету доказування та у сукупності з іншими доказами у матеріалах справи підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, тобто є належним доказом.

Більш того, апеляційний суд наголошує на тому, що факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та процес складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 зафіксовано засобами об`єктивного контролю, що підтверджується змістом відеозаписів від 11 листопада 2020 року, які записані на технічному носію інформації. Наведені обставини також підтверджуються даними акта у матеріалах справи, показаннями свідка та поясненнями самого апелянта, наданими ним у судовому засіданні, а тому зазначене вище порушення при документуванні матеріалів не є тим фактором, який якимось чином може вплинути на доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та дотримання гарантій справедливого судового розгляду.

Так, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини ОСОБА_1 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що перевірені іншими взаємоузгодженими доказами між собою, повністю підтверджують винуватість апелянта і не викликають сумнівів у суду.

Згідно п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є водієм, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №245674 від 11 листопада 2020 року, згідно з якими у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_2 , що засвідчено підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.33 КУпАП, правильно наклав стягнення на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Так, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом апеляційної інстанції не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Постанова Глобинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам, встановленим у ст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування, як про це просить особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - відсутні, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун