Провадження № 33/801/293/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Чернюк І. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретаря судового засідання Файчук Я.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Скржешевського Максима Станіславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 грн на користь держави.

У постанові суду зазначено, що 04.07.2019 о 23 год. 50 хв. в м. Вінниця по вулиці Хмельницьке шосе, 57, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доводиться протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №315204 від 05.07.2019, письмовими пояснення свідків, рапортом та іншими матеріалами справи.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Скржешевський Максим Станіславович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначено, що матеріали справи не містять будь яких належних і допустимих доказів того факту, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та і взагалі не містять доказів проведення поліцейськими огляду на місці зупинки автомобіля або хоча б доказів того, що поліцейські пропонували останньому пройти такий огляд, а відтак його було безпідставно направлено на медичний огляд у заклад охорони здоров`я.

Скаржником вказується, що судом першої інстанції ОСОБА_1 не було повідомлено про розгляд справи, чим порушено його право на захист та вимоги ч. 1 ст. 268 КУпАП, а також місцевим судом в порушення вимог ст. 280, ч. 2 ст. 283 КУпАП, не досліджено та не встановлено такі обставини: наявність підстав для проведення медичного огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 05.07.2019; наявність умислу у водія ОСОБА_1 на ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння; наявність або відсутність порушень зі сторони працівників поліції встановленого законом порядку проведення огляду.

Крім того, у скарзі зазначено, що письмові пояснення свідків не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони є заздалегідь надрукованими та вказаних свідків не було допитано судом першої інстанції при розгляді справи.

Також, адвокатом Скржешевським М.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що оскаржувана постанова прийнята у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, останнього не було повідомлено про розгляд справи і про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 12 березня 2021 року після ознайомлення його адвоката з матеріалами справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Скржешевський М.С. вимоги апеляційної скарги підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, доводи його захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

На підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження адвокат Скржешевський М.С. зазначає, що про ухвалення оскаржуваної постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 дізнався лише 12.03.2021, а апеляційну скаргу подано 22.03.2021.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №315204 від 05.07.2019, 04.07.2019 о 23 год. 50 хв. в м. Вінниця по вулиці Хмельницьке шосе, 57, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

За змістом частин другої та шостої статті 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським в присутності двох свідків. Проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пункту 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 №1103, передбачено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015 передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Також, пунктом 6 розділу X "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи слідує, що відмову водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння зафіксовано поліцейським за участі свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відповідності до положень КУпАП, "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015.

Вказані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення та іншими доказами, наявними в матеріалах справи, що узгоджуються між собою та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Із змісту вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 в протоколі по суті порушення пояснив, що він рухався згідно ПДР, зупинений був безпідставно, працівниками поліції було запропоновано пройти освідування, протокол про відмову від огляду складено без його згоди.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП.

Щодо викладених в апеляційній скарзі посилань на те, що ОСОБА_1 належним чином не повідомлявся про розгляд справи, то апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся судом першої інстанції про час, дату і місце розгляду справи за адресою, зазначеною ним у протоколі про адміністративне правопорушення. Повідомлення про судові засідання повертались до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання».

Разом з тим, ОСОБА_1 , якому було достовірно відомо про складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та місце його розгляду, не було вжито заходів щодо забезпечення участі у розгляді справи, шляхом повідомлення суд про зміну адреси проживання чи подання письмових заперечень проти протоколу.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Тим більше, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, місцевий суд з метою дотримання строку розгляду адміністративної справи, визначеного ст. 38 КУпАП, провів розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , при цьому щодо доводів останнього про порушення його прав, передбачених статтею 268 КУпАП, то такі права були поновлені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, однак жодних належних доказів, які б давали підстави для скасування оскаржуваної постанови суду, останній не надав.

Щодо викладених в апеляційній скарзі посилань на те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, то такі посилання не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами, а об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність наявних доказів у справі не вбачається.

Відповідно до положень п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, водій ОСОБА_1 був зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Щодо тверджень скаржника про те, що судом першої інстанції не було допитано свідків, які були зазначені у протоколі, то дана обставина не спростовує висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а саме факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, при цьому слід зауважити, що судом першої інстанції з підстав наведених вище, розгляд справи було проведено у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не було встановлено наявність підстав для проведення медичного огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння обличчя, відтак доводи апеляційної скарги в частині не встановлення судом першої інстанції під час розгляду справи наявності підстав для проведення медичного огляду особи на стан сп`яніння, є безпідставними.

Також, не спростовують висновок суду і інші викладені в апеляційній скарзі посилання.

Відтак, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а також про накладення на останнього стягнення за адміністративне правопорушення в межах установлених КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про незаконність постанови суду першої інстанції, є надуманими та безпідставними.

Відповідно до вимог статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог статті 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень, буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної статтею 23 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року.

Апеляційну скаргу адвоката Скржешевського Максима Станіславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В. В. Оніщук