Справа № 127/7657/21
Провадження № 3/127/2336/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Антонюк В.В, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого в м. Вінниці по вул. Келецька 64, перебуваючи на посаді адміністратора ОСОБА_1 в кафе "Chili Pizza", не вжила заходів щодо розташування відвідувачів, які були за одним столом 5 громадян, тим самим допустила порушення вимог постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила. Разом з тим, в судове засідання з`явився її представник - адвокат Шиманський В.М., який просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисної складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Шиманського В.М., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 44-3 КУпАП, з наступних підстав.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення від 20.02.2021 року зазначено, що перебуваючи на посаді адміністратора ОСОБА_1 в кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", не вжила заходів щодо розташування відвідувачів, які були за одним столом 5 громадян, чим допустила порушення вимог постанови КМУ 1236 від 09.12.2020 року. При цьому в протоколі не вказано, хто був свідком даного правопорушення, а до протоколу долучено лише пояснення ОСОБА_1 та два фото, які жодним чином не підтверджують те, що саме ОСОБА_1 являється суб`єктом господарювання та здійснювала будь-яку діяльність. Доказів того, що ОСОБА_1 скоїла інкриміноване їй правопорушення суду не надано.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» підпунктом 13 пункту 2 визначено, на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється:розміщення відвідувачів у закладах громадського харчування на відстані меншій, ніж 2 метри між місцями для сидіння за сусідніми столиками та більш як чотири особи за одним столом (без урахування дітей віком до 18 років), за умови, що відвідувачі заходять до закладу і пересуваються по ньому з вдягненими засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовленими самостійно (крім часу сидіння за столом для приймання їжі та/або напоїв).

Виходячи зі змісту диспозиції статті 44-3 КУпАП, це бланкетна норма, яка відсилає да інших актів законодавства, рішень органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З вищенаведеного вбачається, що суб`єктом вказаного правопорушення є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність у вищезазначених сферах життя.

Відповідальність за порушення зазначених у протоколі карантинних обмежень може нести виключно спеціальний суб`єкт фізична особа, що здійснює господарську діяльність та зареєстрована як підприємець, або посадова особа суб`єкта господарювання юридичних осіб.

Згідно з ч.1 ст. 58 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом. Такий порядок регламентований Законом України № 755-IV від 15.05.2003 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі Закон № 755-IV) з послідуючими змінами та доповненнями. Зі змісту положень наведеного Закону випливає, що відповідного статусу суб`єкт господарювання набуває з моменту внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідною випискою.

З наданих суду матеріалів випливає, що відповідні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання відсутні. Натомість з самого протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що ОСОБА_1 є адміністратором закладу.

З наданої представником ОСОБА_1 посадової інструкції адміністратора кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 " вбачається, що до повноважень адміністратора входить: - приймання та оформлення замовлення на обслуговування урочистих подій, інших спеціальних заходів, організує їх проведення; - керує роботою офіціантів залу; - приймання готівки та безготівкових коштів в розрахунок за замовлення від відвідувачів та офіціантів; - зберігання готівки у касі « ОСОБА_2 »; - складання графіків виходу на роботу працівників, розподіляє їх по бригадах і робочих місцях з урахуванням раціональних форм організації праці та економії часу; - здійснення контролю за своєчасним та кваліфікованим обслуговуванням офіціантами споживачів, правильним проведенням розрахунків з ними; - доповідає керівнику про наявність претензії споживачів; - бере участь у розробці оформлення інтер`єру залів, реклами, музичних програм, складанні спеціальних меню; - знімає показання лічильників електронних контрольно-касових апаратів, забезпечує правильне ведення касового журналу.

Дослідивши повноваження адміністратора кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", суд приходить до висновку, що в обов`язки ОСОБА_1 не входить здійснення контролю за діяністю закладу та розміщенням відвідувачів в приміщенні кафе «Chili Pizza».

При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що зі змісту частини другої статті 251 КпАП випливає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 КпАП уповноважені на те особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) мають право складати протоколи про правопорушення, зокрема, передбачені статтею 44-3 КпАП.

Отже, обов`язок зі збирання доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення працівниками органів внутрішніх справ (Національної поліції) в даному випадку виконано не було.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

При цьому суд вважає також за доцільне зауважити, що ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, з прецедентної практики ЄСПЛ випливає, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення ЄСПЛ у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). У справі «Лучанінов проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02, пункт 39) ЄСПЛ зауважує, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосуванняКонвенції(див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

В деяких інших справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадження слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 44-3 КпАП, необхідно застосовувати гарантії для кримінального провадження.

Отже, аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що уповноваженими особами органу внутрішніх справ (Національної поліції) при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення не доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, а тому і не доведено, що вона є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КпАП. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 44-3, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: