ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/819/193/20 Доповідач: Радченко С.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Херсонського апеляційного суду Радченко С.В., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - Мельниченка Андрія Вікторовича, потерпілого - ОСОБА_2 , його захисника - Сікози В`ячеслава Олександровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мельниченко Андрій Вікторович, на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з постановою суду 20.09.2020 року о 16:40 год., в м. Херсоні по Миколаївському шосе, 5км, водій ОСОБА_1 керуючи т/з Toyota д/н НОМЕР_1 , при виїзді з другорядної дороги, не врахував дорожньої обстановки, не надав переваги в русі т/з ВАЗ д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11 ПДР України. При ДТП т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Мотивуючи свою постанову, суд зазначив про те, що вина водія ОСОБА_1 в порушені п. 16.11 Правил, що спричинило пошкодження транспортних засобів, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, та підтверджується зібраними по справі чіткими та послідовними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 20.09.2020 року, схемою місця події, усними та письмовими поясненнями учасників ДТП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мельниченко А.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати, постановити нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення постанови суд формально та однобічно дійшов висновків щодо його вини, не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так апелянт зазначає, що ДТП сталося саме з вини водія ОСОБА_2 , який рухався з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху на даній ділянці автодороги (з урахуванням, що в зоні ДТП було встановлено обмеження швидкості). Судом не з`ясовано наявність причино-наслідкового зв`язку між виникненням даної ДТП, порушенням Правил кожного з водіїв, не надано оцінки дій кожного з водіїв, а також необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експертного дослідження від 15.12.2020 року, який було виконано Херсонським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.

Вважає, що характер руху транспортного засобу під його керуванням не є причиною виникнення ДТП та її наслідків і в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягаює задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесені постанови суддею було вжито заходів до всебічності, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Згідно п.16.11 Правил, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Так, як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення від 20 вересня 2020 року, який, враховуючи положення ст. 251 КУпАП є доказом, ОСОБА_1 , 20.09.2020 року, о 16.40 год., в м.Херсоні на 5 км Миколаївського шосе, керуючи автомобілем Toyota д/н НОМЕР_1 , при виїзді з другорядної дороги, не врахував дорожньої обстановки, не надав переваги в русі автомобілю ВАЗ 2110 д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення. ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу, про що свідчить його особистий підпис.

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Під час скоєння дорожньої пригоди всі учасники ДТП надавали свої письмові пояснення. Експерт на місце ДТП не викликався, експертиза по обставинам ДТП не проводилася.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , які він надавав в ході розгляду адміністративної справи, наближаючись до перехрещення доріг та рухаючись по другорядній дорозі, він бачив автомобіль ВАЗ 2110, який рухався по головній дорозі та знаходився на відстані 80-100 метрів від нього, коли він почав маневр повороту на смугу руху автомобіля ВАЗ. Проте, виїхавши на зазначену смугу, він почув звук гальмівного шляху та відчув удар в праву частину свого автомобіля. Вважає себе невинуватим у пригоді, що сталася, оскільки водій ВАЗ 2110 рухався з перевищенням швидкості та міг уникнути зіткнення, побачивши перешкоду для руху, якби зменшив швидкість.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що перед початком свого маневру він пересвідчився у його безпечності, оскільки автомобіль потерпілого знаходився на значній відстані від нього та він вважав, що встигне завершити маневр повороту.

Потерпілий ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції пояснив, що рухався по головній дорозі в межах дозволеної швидкості, коли перед ним, на відстані приблизно 60 м виїхало авто ОСОБА_1 з маневром повороту. Він почав гальмувати, взяв вправо, але зіткнення уникнути не зміг.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що водій автомобіля Toyota при виїзді на головну дорогу із другорядної, в порушення п. 16.11 Правил не надав переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі. Тобто, водій автомобіля Toyota, в порушення Правил перед виїздом з другорядної дороги на головну не переконався, що такий маневр буде безпечним для інших учасників дорожнього руху та не надав перевагу в русі автомобілю, яких рухався по головній дорозі. Суд першої інстанції надав правильну оцінку діям обох водіїв та вважав, що дії ОСОБА_1 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Після перегляду справи в апеляційному порядку, суд вважає, що водієм автомобіля Toyota не враховано ширину проїзної частини автодороги, характер руху автомобілів по даному шляху, що призвело до невірної ним оцінки дорожньої обстановки, яка склалася при його виїзді з другорядної дороги на головну, коли по ній рухався інший транспортний засіб.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що під час його маневру він дотримувався Правил, та розраховував, що водій, який рухається по головній дорозі не буде перевищувати швидкість, не заслуговують на увагу, оскільки є власним тлумаченням обстановки, яка склалася. В даному випадку водій ОСОБА_1 , здійснюючи маневр повороту з другорядної дороги на головну, не впевнився в тому, що його маневр буде безпечним як для нього, так і для інших учасників дорожнього руху, помилково розраховуючи на наявність у нього умов для вчинення цього маневру та його допустимість на цій ділянці дороги, чим порушив вимоги п.16.11 Правил. Не дотримання даного пункту, незалежно від дій інших учасників дорожнього руху, є першочерговим і таким, що перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди й пошкодженням транспортних засобів.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неприйняття до уваги експертного дослідження від 15.12.2020 року, оскільки в даному дослідженні надана оцінка виключно діям водія автомобіля ВАЗ 2110 тоді як в наявних матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо порушення водієм автомобіля ВАЗ 2110 Правил дорожнього руху. Протокол про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення не складався, до адміністративної відповідальності він не притягувався.

Стосовно доводів ОСОБА_1 , що під час розгляду справи в суді першої інстанції було заявлено клопотання про проведення авто технічної експертизи, яке було необґрунтовано відхилено судом першої інстанції, то вони також, є безпідставними. Так суд першої інстанції не вбачав підстав для призначення експертизи, оскільки розгляд даної справи можливий і без спеціальних знань, з чим і погоджується апеляційний суд. Крім того, в матеріалах справи відсутні встановлені законом підстави для призначення експертизи. Посилання апелянта на те, що експертизу необхідно було призначити з метою встановлення дійсних обставин та ролі кожного з учасників ДТП суперечить вимогам закону, а саме: ч. 1 ст. 273 КУпАП, якою передбачено, що експертиза призначається у разі, коли виникає потреба в спеціальних знаннях, а встановлення обставин ДТП та оцінка дій учасників ДТП є компетенцією органу, у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у даному випадку - це суд.

З огляду на викладене, враховуючи достатність матеріалів, які надають можливість з усією повнотою встановити дійсні обставини ДТП, суддя місцевого суду повно та всебічно з`ясував обставини, які призвели до дорожньої аварії, надав їм об`єктивну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушень п. 16.11 ПДР. При цьому судом першої інстанції надана правильна оцінка тому факту, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначення уповноваженою особою пункту 16.12 ПДР є опискою, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності інкримінується саме порушення пункту 16.11 ПДР.

Додаткових об`єктивних доводів, які б спростовували висновки, викладені в оскаржуваній постанові, або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті рішення суддею, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено і до апеляційного суду не надано. Досліджені судом докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мельниченко Андрій Вікторович, залишити без задоволення, а постанову судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.В.Радченко