Справа № 461/7843/20 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 33/811/1699/20 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді - Белени А.В.,

з участю : представника митниці Зирянова О. Ю.

представника особи, притягнутої до адміністративної

відповідальності - адвоката Галаня В. М.

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Галаня Василя Миколайовича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст. 471 МК України,

встановив:

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12.11.20120

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн 00 коп., а також конфісковано в дохід держави вилучені згідно з протоколом про порушення митних правил №1785/20900/20 від 09.09.2020 грошові кошти в сумі 7810 євро.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 420,40 грн судового збору.

Згідно з постановою судді, 09.09.2020, близько 19 год. 29 хв., ОСОБА_1 прямував з Республіки Польща в Україну через митний пост «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби, в якості водія автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 312D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.

Автомобіль було виведено зі смуги спрощеного митного контролю на майданчик поглибленого огляду транспортних засобів та товарів.

В ході проведення митного огляду автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 312D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також особистих речей ОСОБА_1 в поясній сумці без ознак приховування виявлено грошові кошти, а саме: 17810 (сімнадцять тисяч вісімсот десять) євро, що згідно з курсом Національного банку України станом на 09.09.2020 року становить 584132,4 гривень України. Вказану валюту у ОСОБА_1 було встановлено під час перерахунку в службовому приміщенні митниці в його присутності. Документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах) на ту суму, що перевищує 10000 євро ОСОБА_1 не надав.

Дану постанову оскаржив адвокат Галань В.М., в інтересах ОСОБА_1 , та просить скасувати постанову суду першої інстанції та вирішити питання про повернення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 7810 євро, що були вилучені у нього згідно з протоколом № 1785/20900/20 від 09.09.2020.

Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки висновки суду суперечать, зокрема рішенням Європейського суду з прав людини у аналогічних правовідносинах.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не допитав свідків, які їхали з ОСОБА_1 в одному транспорті, і яким належала частина коштів. Тому ОСОБА_2 і не міг надати митному контролю довідку про зняття готівки в банку на суму, що перевищує 10 000 євро, хоча всі кошти, при перетині кордону знаходилися у ОСОБА_1 , але належали різним людям. Зокрема ОСОБА_3 2000 євро, ОСОБА_4 4000 євро, ОСОБА_5 2000 євро. Також суд не захотів отримати інформацію про джерело походження грошових коштів ОСОБА_1 , при цьому ствердивши, що ОСОБА_2 не довів законність джерела походження переміщуваних ним коштів.

Апелянт зазначає, що відповідальність за ст. 471 МК України настає у разі відсутності письмового декларування валютних цінностей при перетині митного кордону в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю. Таким чином, єдине діяння, яке вчинив ОСОБА_1 полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації.

Апелянт вважає, що національне законодавство не містить будь-якого нормативного документу, який би забороняв переміщення валютних цінностей у виді готівкових коштів через митний кордон України.

Щодо визнання судом валютних цінностей товаром, то слід зауважити наступне. Обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України визначені ст. 197 МК України, однак по валютним цінностям таке обмеження може встановлюватися тільки Національним Банком України. Таких обмежень не встановлено. Валютні цінності у вигляді готівки не є товаром і суд не навів відповідне спростування цьому.

Від дій ОСОБА_1 державі завдано незначну шкоду. Він не ухилявся від сплати мита та інших зборів, не мав наміру приховати ці кошти. У даному випадку конфіскація вилучених коштів не є компенсаційною, а стримуючою та караною мірою.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про дату і час розгляду був належним чином повідомлений, що підтвердив його представник адвокат Галань В. М. Адвокат Галань В. М. просив слухати справу без участі ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення адвоката Галаня В. М. на підтримку апеляційної скарги, який просив врахувати всі доводи викладені в ній, міркування представника митниці Зирянова О. Ю, який просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 366 МК України встановлено двоканальну систему митного контролю товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України. Канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Громадянин самостійно обирає відповідний канал (зелений коридор або червоний коридор) для проходження митного контролю за двоканальною системою. Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог ст. 471 МК України, відповідальність настає у випадку порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через зелений коридор , товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Згідно з ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил посадова особа зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із постанови суду першої інстанції, ці вимоги закону були виконані. Суд, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, належним чином мотивував своє рішення з цього приводу із зазначенням доказів, якими підтверджується дане адміністративне правопорушення.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення стверджується: протоколом про порушення митних правил № 1785/20900/20 від 09.09.2020, в якому викладена фабула вчиненого правопорушення; контрольним талоном згідно з яким ОСОБА_1 обрав смугу руху зелений коридор для перетину митного кордону, актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, поясненнями ОСОБА_1 , описом предметів, які були вилучені по справі про порушення митних правил № 1785/20900/20 від 09.09.2020, витягом з АСМО «Інспектор», доповідною запискою.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018, транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 3 ст. 8 порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

В силу положення статті 4 МК України валютні цінності є товаром.

Згідно з п. 6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 3 від 02.01.2019, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Отже, діючим законодавством України ввезення готівкової іноземної валюти в Україну не обмежена, обмежена лише сума, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, яка може бути ввезена без письмового декларування.

Таким чином, ОСОБА_1 , самостійно обравши зелений коридор для проходження митного контролю, своїми діями заявив, що переміщувані ним через митний кордон України грошові кошти не підлягають письмовому декларуванню і не підпадають під встановлені законодавством обмеження щодо ввезення на митну територію України, а отже порушив порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції, оцінивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно дослідивши усі обставини справи, дійшов правильного висновку, що у діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Що стосується доводів апелянта щодо необґрунтованого і невиправданого застосування судом першої інстанції санкції у вигляді конфіскації грошових коштів ОСОБА_1 , як товару, переміщення якого через митний кордон України обмежено, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Як вбачається з п. 33 рішення ЄСПЛ у справі Ісмаїлов проти Росії , загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

У рішенні Садоча проти України ЄСПЛ зазначив, що держави дійсно мають законний інтерес, а також обов`язок, згідно з різними міжнародними договорами вживати заходів для виявлення та контролю за переміщенням готівкових грошових коштів через кордони, оскільки великі суми готівки можуть використовуватися для відмивання грошей, незаконного обігу наркотиків, фінансування тероризму або організованої злочинності, ухилення від сплати податків або здійснення інших серйозних фінансових правопорушень. Загальна вимога щодо декларування, яка застосовується до будь-якої фізичної особи, що перетинає державний кордон, перешкоджає неконтрольованому ввезенню готівкових коштів до країни чи їх вивезенню з країни, а заходи з конфіскації, що є наслідком недекларування готівки митному органу, є частиною загальної схеми регулювання, призначеної для боротьби з цими правопорушеннями.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Наведені положення норм міжнародного права співвідносяться з нормами національного законодавства України щодо регуляторного механізму держави, який реалізується шляхом встановлення державою обмежень щодо здійснення права на власність шляхом конфіскації заборонених та обмежених товарів.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Оскільки санкція ст. 471 МК України за своєю конструкцією є безальтернативною, так як є абсолютно визначеною і щодо основного виду стягнення і щодо додаткового, то апеляційний суд дійшов висновку, що суддя першої інстанції правильно застосував до ОСОБА_1 штраф одночасно з конфіскацією безпосередніх предметів правопорушення.

З огляду на вказане, доводи апелянтів щодо того, що суддя першої інстанції відійшов від практики ЄСПЛ при прийнятті рішення у справі про адміністративне правопорушення, а також наклав санкцію, яка несе для ОСОБА_1 надмірний майновий тягар не можуть вважатись такими, які спростовують імперативну вимогу закону щодо необхідності застосування до правопорушника заходів адміністративного впливу у точній відповідності із законом, як це визначено у ч. 3 ст. 7 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з постанови суду першої інстанції, так і з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, даними протоколу, ОСОБА_1 при здійсненні митного оформлення, та під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано документів, що свідчать про законність джерела походження переміщуваних ним коштів. Окрім того, суду не надано доказів на підтвердження доходу ОСОБА_1 , відтак немає підстав вважати, що конфіскація предметів порушення митних правил становитиме для нього індивідуальний і надмірний тягар.

При накладені стягнення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_1 , ступінь його вини та інші обставини, а тому обґрунтовано обрав йому остаточне стягнення відповідно до вимог ст. 471 МК України.

На переконання судді апеляційного суду, застосування стягнення у виді конфіскації буде відповідати його меті, сприятиме вихованню особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З огляду на викладене, знаходячи постанову судді законною, обґрунтованою суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для її скасування, а відповідно, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, ст.530 МК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Галаня В. М., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 471 МК України, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду А.В. Белена