КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Київ

Справа № 33/824/1629/2021

Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Желепи О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року, визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на день винесення постанови становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. в дохід держави.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2021 року та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що судом першої інстанції порушені вимоги ст.ст. 245,251,280 КУпАП, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував всі обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив та не надав належної оцінки доказам та його поясненням наданим в судовому засіданні, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що у справі відсутні будь-які медичні документи, щодо виявлення будь-яких тілесних ушкоджень як у дружини так і дитини. Тому відсутні докази наявності фізичного насильства щодо членів сім`ї. Також відсутнє підтвердження будь-якого економічного насильства. Крім того, судом не встановлено та не зазначено в оскаржуваній постанові, яка саме була чи могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, однак саме завдання чи існування можливості завдання такої шкоди є обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП.

Також вказує на те що у протоколі серії ВАБ № 385001 від 24.01.2021 року про адміністративне правопорушення не викладено обставин вчинення насильства у сім`ї. Таким чином, протокол не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

В судовому засіданні 11 травня 2021 року ОСОБА_1 підтримав доводи скарги, пояснив суду, що він не вчиняв жодних неправомірних дій, а його дружина умисно притягує до відповідальності з метою позбавлення його права власності на квартиру. При цьому його донька дала суду неправдиві свідчення, так як її умовила мати , пообіцявши купити новий телефон.

Апеляційний суд,перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вказаною нормою закону встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У відповідність до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року, вбачається, що:

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

А відповідно до положень ст.252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Об`єктивна сторона ст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Психологічне насильство в сім`ї насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

З аналізу норм вказаних Законів вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до обставин даної справи, може мати місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП складає: об`єкт, яким виступають суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку; об`єктивна сторона даного правопорушення виражається у діянні (дії або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; суб`єкт даного адміністративного правопорушення загальний, а суб`єктивна сторона виражається у формі умисної вини та необережності.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2021 року о 22 год. 45 хв. ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї доньки доньки ОСОБА_3 та дружини ОСОБА_1 , а саме: погрожував, виганяв з квартири, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, штовхав як дружину так і неповнолітню дитину чим вчинив порушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У суді першої інстанціх потерпіла ОСОБА_1 у судовому засіданні показала, що її чоловік ніде не працює, вживає алкогольні напої. В цей день, 23.01.2021 року, ОСОБА_1 її ображав, принижував та побив, розгромив пів квартири до приїзду працівників поліції. Вона хотіла поїхати засвідчити побої, однак її запевнили, що це можливо зробити лише після направлення слідчого. Додала, що після конфлікту у неї та у дочки були синці. Донька, яка намагалась захистити матір також постраждала, оскільки ОСОБА_1 її відштовхнув, вона вдарилась.

Потерпіла ОСОБА_3 , в порядку ч.1 ст. 214 КУпАП, з дозволу та в присутності матері - ОСОБА_1 , повідомила суду, що 23.01.2021 року її батько - ОСОБА_1 був п`яний, кидався на маму, а вона її захищала. Батько її відштовхував.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених пояснень та викладених в них обставин, суд не вбачає.

Посилання ОСОБА_1 на те, що немає висновку експерта, щодо спричинення побоїв, не свідчить про те, що в діях останнього відсутній склад адмінвістративнго правопорушення, за яке , його притягуто до відповідальності. При цьому суд виходить з того, що в судовому засіданні останній визнав, що в нього з дружиною виник конфлікт 23 січня 2021 року з приводу права власності та права на проживання в квартирі. Вказаний конфлікт відбувався в присутності неповнолітньої дитини, яка в суді пояснила, що її батько, який перебував в стані алкогольного сп`яніння бився з мамою, а вона змушена була їх розбороняти, та батько її відштовхував. Тобто вчинялись дії, які могли спричинити ушкодження здоров`я неповнолітній дитині. Посилання на неправдивість свідчень дитини не знайшли свого об`єктивного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є голослівними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Стаття30 КУпАП передбачено, що громадські роботи полягають у виконанні особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годиндотримані у повній мірі.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищенаведене, перевіривши наявні у справі докази, вважаю, що доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростовують правильності та законності постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року, а тому вони не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.В. Желепа