Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/178/21 Головуючий суду І інстанції суддя Кирильчук О.І.
Категорія: ст. 124 КУпАП Суддя апеляційного суду Бондаренко Т.З.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

судді Бондаренко Т.З.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 березня 2021 року, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 ,

- закрито провадження про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №527537 від 05 січня 2021 року, 05 січня 2021 року о 21 год. 15 хв., м.Миколаїв, Інгульський район, проспект Центральний, 313, водій ОСОБА_3 , керував транспортним засобом марки «HYUNDAI KONA» державний номерний знак НОМЕР_1 , напроти АЗС «WOG» при перестроюванні не був уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не надав перевагу у русі транспортному засобу марки «BMW X3» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , що рухався в попутньому напрямку, по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись та скоїв з ним зіткнення. Внаслідк ДТП обидва транспортні засоби зазнали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Таким чином посадова особа, яка складала протокол, дійшла висновку, що своїми діями водій ОСОБА_3 порушив п.2.3 «б», п.10.3 Правил дорожнього руху.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 березня 2021 року закрито провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

19 квітня 2021 року ОСОБА_2 направив поштою апеляційну скаргу на постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 березня 2021 року із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. Мотивуючи клопотання про поновлення строку, ОСОБА_2 зазначив, що він пропустив строки на оскарження постанови у зв`язку із тим, що не знав про вказану постанову, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції не був присутнім, повістки не отримував. Ознайомився з постановою лише коли отримав її копію поштою, як він зазначив, 07 квітня 2021 року.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши осіб які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд приходить до наступного.

За вимогами ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про поновлення строку суд виходить з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 не був присутній в судовому засіданні при винесенні постанови відносно ОСОБА_3 (а.с.18).

В матеріалах справи міститься судова повістка-повідомлення на ім`я ОСОБА_2 , якою останній повідомлявся про час та місце судового засідання у даній справі, а саме 30 березня 2021 року, проте матеріали справи не містять зворотного повідомлення про вручення вказаного поштового відправлення.

Згідно постанови судді від 30 березня 2021 року, справу було розглянуто у відсутність ОСОБА_4 , копія постанови, згідно супровідного листа, направлялася йому 30 березня 2020 року, та отримана ним 09 квітня 2021 року (а.с.21).

Згідно ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

За наведених обставин, враховуючи, що розгляд справи проводився без участі ОСОБА_2 та без належного його повідомлення про час та місце судового засідання, строк на оскарження постанови слід вважати пропущеним з поважних причин.

Не можна прийняти заперечення ОСОБА_3 щодо наявності підстав для поновлення строку, через те, що апеляційна скарга не оплачена судовим збором. Так, відповідно до положень пп.2 п.3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», на яку посилається ОСОБА_3 встановлені розміри ставок судового збору за подання до адміністративного суду. Ставки судового збору за оскарження постанови суду у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності вказаним Законом не встановлено, таке не передбачено і положеннями КУпАП.

Не можна погодитись і з посиланням ОСОБА_5 на практику ВС викладену в постанові ВП від 18 березня 2020 року у справі за № 543/775/17, оскільки вона стосується справ, які підлягають розгляду в порядку КАС України при оскарженні постанов про притягнення до адміністративної відповідальності винесених відповідними органами в порядку ст.288 КУпАП, що не є тотожньою з даною справою, яка розглядається в порядку КУпАП.

Також ОСОБА_3 вказував на відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки десятиденний строк є преклюзивним, а суд не зобов`язаний перевіряти фактичне отримання учасниками справи судових повідомлень, однак таке твердження не ґрунтується на законі.

Так, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган при підготовці до розгляду справи має вирішити питання щодо сповіщення осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду. Вказаний обов`язок суд не виконав, оскільки в матеріалах справи відсутні данні про отримання судового повідомлення потерпілим, а тому відсутні підстави вважати його сповіщеним. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, строк на оскарження постанови судді може бути поновлено.

При розгляді питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо поновлення пропущеного строку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Так у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У справі «Мушта проти України» зазначено, що не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У справі «Станьо проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту.

Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Також слід зауважити, що доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Скорик проти України» суд зазначив, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Враховуючи викладене, клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року підлягає поновленню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 березня 2021 року.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.З.Бондаренко