Справа № 755/1173/21 Головуючий у 1 інстанції Мельниченко Л.А.
Провадження № 33/824/2256/2021 Доповідач в апеляційній інстанції Матвієнко Ю.О.
Категорія ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого судовим розпорядником у Вищому антикорупційному суді, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 гривні 00 копійок.

Вказаною постановою встановлено, що 28 грудня 2020 року близько 13 годин 41 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по перехрестю пр-ту Ю.Гагаріна - вул. Будівельників у м. Києві, виїхав на перехрестя, де утворився затор, чим створив перешкоду для автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофора з іншого напрямку, а саме: зупинившись на перехресті, почав рух, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1, 16.4 Правил дорожнього руху України.

На постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин справи та з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, встановлені судом обставини не відповідають обставинам дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ОСОБА_1 , рухаючись до перехрестя, був впевнений, що затор викликаний червоним сигналом світлофора на початку перехрестя і у нього не було жодних об`єктивних причин вважати, що після світлофора може утворитися затор, який змусить його зупинитися на перехресті. Через це, коли загорівся зелений сигнал світлофора, ОСОБА_1 разом з автомобілями, котрі були попереду, розпочав свій рух через перехрестя.

Перед в`їздом на перехрестя ОСОБА_1 переконався в тому, що його маневр не створить ніяких перешкод для інших учасників дорожнього руху.

Апелянт посилався на те, що при даній дорожній обстановці у нього не було підстав застосовувати положення пункту 16.4 ПДР України, який забороняє виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоди для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 об`єктивно не міг передбачити, що проїхавши майже через усе перехрестя, перед його закінченням, він буде змушений зупинитись, не доїжджаючи до кінця перехрестя буквально одного корпусу автомобіля. Не простоявши більше 30 секунд, рух автомобілів, які були попереду автомобіля апелянта, відновився.

У зв`язку із цим ОСОБА_1 , керуючись п. 16.8 ПДР України, відповідно до якого водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді, переконавшись у безпечності свого маневру шляхом погляду наліво, а потім погляду направо, продовжив свій рух через перехрестя.

Раптово перед автомобілем ОСОБА_1 з`явився автомобіль «Фольксваген Джетта», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з правої сторони з вулиці Будівельників у напрямку вулиці В.Сосюри, у результаті чого сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено праву частину переднього бамперу автомобіля ОСОБА_1 та ліву частину автомобіля «Фольксваген Джетта», д.н.з. НОМЕР_2 .

Апелянт посилався на те, що не мав технічної можливості побачити автомобіль «Фольксваген Джетта» та уникнути зіткнення, оскільки майже закінчив проїзд перехрестя. Автомобілі, котрі рухалися з вулиці Будівельників у бік вулиці В.Сосюри, при умові руху прямолінійно, повинні були упертись у задню частину автомобіля ОСОБА_1 .

Таким чином, саме водій автомобіля «Фольксваген Джетта», д.н.з. НОМЕР_2 , порушив ПДР України, зокрема п. 16.5, відповідно до якого у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід. Натомість водій автомобіля «Фольксваген Джетта», д.н.з. НОМЕР_2 , не надав перевагу в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , який знаходився на перехресті, та почав об`їжджати його автомобіль, як перешкоду для подальшого руху, з передньої частини автомобіля ОСОБА_1 та рухаючись при цьому під гострим (приблизно в 45 градусів) кутом відносно автомобіля, що призвело до того, що автомобіль «Фольксваген Джетта» опинився для ОСОБА_1 у мертвій (сліпій) зоні (ділянці довкола транспортного засобу, яку не видно з робочого місця водія, навіть через дзеркала).

Апелянт в апеляційній скарзі зауважив, що при розгляді справи судом першої інстанції він надавав аналогічні пояснення, як у письмовому вигляді, так і безпосередньо у судовому засіданні, але суд першої інстанції проігнорував їх, не надав їм належної оцінки та при винесенні постанови дещо спотворив їх.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на те, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП, при цьому вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом. Також судом не враховано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а версія події, яка викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, особами, які уповноважені на його складання, не доведена за допомогою належних та допустимих доказів перед судом поза будь-яким розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив скасувати постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року та прийняти нову постанову про закриття провадження у справі щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, зазначивши, зокрема, що винною у ДТП особою є не він, а водій автомобіля «Фольксваген Джетта», який мав надати йому можливість завершити проїзд перехрестя.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.

Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.

Згідно п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно п. 16.4 ПДР України забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 28 грудня 2020 року близько 13 год. 41 хв., керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по перехрестю пр-ту Ю.Гагаріна - вул. Будівельників у м. Києві, виїхав на перехрестя, де утворився затор, чим створив перешкоду для автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофора з іншого напрямку, а саме: зупинившись на перехресті, почав рух, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1, 16.4 Правил дорожнього руху України.

Згідно наявних у справі письмових пояснень водія ОСОБА_2 вбачається, що 28 грудня 2020 року близько 13 години 40 хвилин він, керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по перехрестю пр-ту Ю.Гагаріна - вул.Будівельників у м. Києві. Дочекавшись зеленого сигналу світлофору почав рух прямо. Прибувши до центру перехрестя, у лівий бік його автомобіля в`їхав автомобіль «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 . Удар відбувся раптово. Вважає, що його вини у ДТП немає, так як він дотримувався правил дорожнього руху, а винен тільки водій автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Як вбачається з додатку, долученого до схеми, автомобіль «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав деформацію переднього бамперу; автомобіль «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав деформацію водійської двері, пошкодження лівого крила (заднього і переднього), ушкодження пасажирської двері зліва.

Вищенаведене свідчить про те, що водій ОСОБА_1 , як він сам про це зазначав, їхав у автомобільному заторі (тягучці), виїхав на перехрестя, і коли автомобілі у першій та третій смузі руху зупинилися, щоб пропустити автомобілі, які їхали на зелений сигнал світлофора з вулиці Сосюри та Будівельників, він, не впевнившись, що це буде безпечним, розпочав подальший рух з метою завершення маневру проїзду перехрестя, що і призвело до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

За вищенаведених обставин суд прийшов до правильного висновку про порушення ОСОБА_1 п.п. 10.1 та 16.4 ПДР України, що потягло за собою пошкодження транспортних засобів, а відтак у діях останнього містяться ознаки правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 043306 від 28 грудня 2020 року, відповідно до якого 28 грудня 2020 року близько 13 год. 41 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по перехрестю пр-ту Ю.Гагаріна - вул. Будівельників у м. Києві, виїхав на перехрестя, де утворився затор, чим створив перешкоду для автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофора з іншого напрямку, а саме: зупинившись на перехресті, почав рух, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.1);

- схемою дорожньо-транспортної пригоди із зазначенням місця розташування автомобілів після зіткнення та переліком видимих пошкоджень обох транспортних засобів (а.с.2);

- поясненнями учасника ДТП ОСОБА_1 (а.с.3);

- поясненнями учасника ДТП ОСОБА_2 (а.с.4).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності у апеляційного суду відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року.

До протоколу про адміністративне правопорушення додані належно оформлені матеріали, передбачені розділом ІХ «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року.

Протокол підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 , якому у встановленому законом порядку роз`яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 не було жодних об`єктивних причин вважати, що після світлофора на перехресті пр. Ю.Гагаріна з вул. Будівельників може утворитися затор, який змусить зупинитись його на перехресті, апеляційним судом відхиляються, оскільки з письмових пояснень самого ОСОБА_1 (а.с.3) вбачається, що він «рухався по проспекту Гагаріна о 13-40. На перетині проспекту та вулиці Будівельників з одної сторони і вулиці Сосюри з іншої сторони їхав у тягнучці (пробці).». Тобто, сам правопорушник визнає факт руху на перехресті у тягнучці, отже він мав дотриматись п. 16.4 ПДР, який забороняє виїжджати на перехрестя, навіть на дозволяючий сигнал світлофора, якщо на перехресті утворився затор, який змусить водія зупинитись на ньому, що створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що ОСОБА_1 не побачив автомобіль «Фольксваген Джетта», державний номерний знак НОМЕР_2 , оскільки той опинився у сліпій (мертвій) зоні для нього, зважаючи на те, що факт перебування автомобіля у сліпій (мертвій) зоні можна встановити лише за допомогою спеціальних знань, якими ОСОБА_1 не володіє. Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 до апеляційної скарги не долучив належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що він не бачив іншого учасника ДТП, позаяк той перебував у сліпій (мертвій) для нього зоні, дані доводи скарги апеляційним судом відхиляються, як такі, що не спростовують законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що саме дії водія автомобіля«Фольксваген Джетта», державний номерний знак НОМЕР_2 , який порушив п.п. 16.4., 16.5 ПДР України, перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, суд не приймає до уваги, оскільки, виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279, 280 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення. За таких обставин, вказані доводи можуть бути перевірені судом лише у разі складання на вказану особу протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч.3 ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях, а усі припущення мають тлумачитись на користь такої особи, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КупАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були б підставами для її скасування та постановлення по справі нової постанови про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Враховуючи наведене, постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень в дохід держави, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Ю.О.Матвієнко