Справа № 201/535/21
Провадження № 3/201/1055/2021
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Батуєв О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з ДОП СП Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої адміністратором «Барон Розгуляєв», яка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутої за ч.1 ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою ДОП СП Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 24.12.2020 року було складено протокол серії ВАБ 012641 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , в якому зазначено: 24.12.2020 року близько 23:17 години, будучи на посаді адміністратора ресторану «Барон Розгуляєв», що по адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 37-Б, в приміщенні ресторану «Барон Розгуляєв» здійснювала приймання відвідувачів та не припинила роботу закладу, чим порушила постанову КМУ п. 1 п.п. 11.12 №1236 від 09.12.2020р., чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце була повідомлена належним чином.

Дослідивши докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 44-3 КУпАП (в редакції Закону України № 530-IX від 17 березня 2020 року із подальшими змінами і доповненнями), яка передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Суд звертає увагу на те, що диспозиція зазначеної статті є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах карантину. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Також відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З тлумачення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод викладених в рішеннях ЄСПЛ вбачається, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

ЄСПЛ у справах «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії», сформулював позиції, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачиться на користь особи. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Як вбачається з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила фактичні обставини справи, але свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Пояснила, що заклад для відвідування громадян не працював, а лише здійснювалися організаційні заходи в діяльності закладу. Також вказала, що до її повноважень не входить «відкриття» чи «закриття» закладу, а тому жодного правопорушення не вчиняла.

Протокол про адміністративне правопорушення, не містить жодних відомостей про докази правопорушення, зокрема, свідків події, засоби відео, фото фіксації, товарних чеків тощо. Не спростовані і твердження ОСОБА_1 щодо відсутності повноважень про закриття закладу. Пояснення свідків відсутні.

Також в протоколі зазначено, що другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримала, однак відмовилась від підпису за його отримання. Жодного акту чи іншого належного документу про вручення протоколу, у відповідності до законодавства, до суду не надано.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За відсутності належних, допустимих та достовірних доказів наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, справа підлягає закриттю.

На підставі викладеного і керуючись ст. 247, п. 1 ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.В. Батуєв