Справа № 130/792/21
Провадження № 33/801/383/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_1 адвоката Мукомел В. Р. на постанову судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності ОСОБА_1 за те, що він, як особа, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, 23 березня 2021 року о 01 год 37 хв в м. Жмеринка Вінницької області по вул. Шекінській керував автомобілем «ИЖ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, відсутність слини у ротовій порожнині). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків.

Захисниця ОСОБА_1 адвокат Мукомел В. Р. подала апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просила скасувати постанову судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року, а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що протокол про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2020 року складений працівником поліції з порушенням вимог статті 256 КУпАП. Вказувала, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що зазначені ознаки наркотичного сп`яніння у протоколі про адміністративне (відсутність слини у ротовій порожнині, зіниці очей не реагують на світло) не є ознаками наркотичного сп`яніння відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), а тому підстав для направлення працівниками поліції ОСОБА_1 до медичного закладу охорони здоров`я для проведення такого огляду не було. Крім того, під час розгляду справи 06 квітня 2021 року ОСОБА_1 надано довідку Комунального некомерційного підприємства «Жмеринська центральна районна лікарня» від 05 квітня 2021 року про те, що у нього ознак вживання наркотичних засобів не виявлено.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 099235 від 23 березня 2021 року 23 березня 2021 року о 01 год 37 хв в м. Жмеринка Вінницької області по вул. Шекінській ОСОБА_1 керував автомобілем «ИЖ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, відсутність слини у ротовій порожнині). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 1, 4, 5).

Від підпису протоколу та надання пояснень ОСОБА_1 відмовився.

19 червня 2020 року постановою судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн 00 к., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Постановою судді того ж суду 23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні того ж правопорушення (передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП) і накладено на нього таке саме стягнення.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за відмову від проходження такого огляду становить самостійний склад (об`єктивну сторону) правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 КУпАП.

Отже, установивши, що ОСОБА_1 , який двічі протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і керував транспортним засобом автомобілем, відмовився від проходження у встановленому законом прядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 КУпАП.

Крім того, як видно з відеозапису нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 не заперечував щодо вживання ним наркотичних засобів та вказував що вживав їх тиждень тому. На відеозаписі також видно, що ОСОБА_1 зазначав про те, що в лікарні у нього виявлять стан наркотичного сп`яніння, а тому і відмовився від проходження такого огляду.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисниці ОСОБА_1 адвоката Мукомел В. Р. про те, що зазначені ознаки наркотичного сп`яніння у протоколі про адміністративне (відсутність слини у ротовій порожнині, зіниці очей не реагують на світло) не є ознаками наркотичного сп`яніння відповідно до вимог Інструкції № 1452/735, оскільки такі доводи не спростовують факту відмови ОСОБА_1 проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.

Довідку з Комунального некомерційного підприємства «Жмеринська центральна районна лікарня» від 05 квітня 2021 року про те, що у ОСОБА_1 ознак вживання наркотичних засобів не виявлено апеляційний суд до уваги не бере, тому що всупереч приписам частини четвертою статті 266 КУпАП, за якою огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції проводиться впродовж двох годин з часу виявлення ознак з моменту встановлення підстав для його здійснення у присутності поліцейського, вона складена на дев`ятий день після складання протоколу про адміністративне правопорушення без участі працівника поліції. Крім того, ОСОБА_1 притягується не за керування в стані сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 КУпАП.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив докази у справі в їх сукупності і дійшов правильного висновку, визнавши заперечення ОСОБА_1 винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення позицією його правомірного захисту.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 КУпАП, надавши, зокрема належну правову оцінку обставинам справи, то апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і підстав для скасування чи зміни постанови судді суду першої інстанції немає.

Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_1 адвоката Мукомел В. Р. залишити без задоволення, а постанову судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. С. Панасюк