Номер провадження: 33/813/449/21
Номер справи місцевого суду: 522/674/21
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2021 року,-

встановив:

Оскарженою постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, зі стягненням судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з оскарженою постановою, ОСОБА_1 , 29.12.2020 року, о 17 год. 15 хв., в м. Одесі по вул. Каманіна, буд. 18, керував транспортним засобом «TOYOTA RAV 4», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів), допустив наїзд на транспортний засіб «NISSAN TERRANO», державний номер НОМЕР_2 . Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки із застосуванням технічного приладу 6810 Drager у встановленому законному порядку у присутності двох свідків (тест №3119 за результатом 1.10 проміле). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, несправедливість призначеного адміністративного стягнення, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП та за ст.124 КУпАП.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на не дотримання суддею районного суду процедури сповіщення його про час та місце розгляду справи, розгляд справи за його відсутності, не вручення її копії.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом телефонограм та СМС-повідомлень на номер його мобільного телефону, який був зазначений останнім в апеляційній скарзі, про причину неявки суд не повідомив.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 , будучи повідомленим про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_3 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Що стосується доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до змісту оскарженої постанови судді районного суду, 29.01.2021 року ОСОБА_1 не був присутніми в судовому засіданні суду першої інстанції (а.с. 8-10).

Матеріали судової справи не містять відомостей про направлення районним судом копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 .

Будь-які інші документи, які спростовують доводи апелянта про не отримання копії оскарженої постанови в межах строку на апеляційне оскарження, в матеріалах справи відсутні.

Апеляційна скарга на постанову районного суду, подана ОСОБА_1 разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, зареєстрована в Приморському районному суді м. Одеси 22.02.2021 року (а.с. 11-13).

Апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що останньому вручалася або надсилалася судом першої інстанції копія оскарженої постанови, у суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження апелянта щодо його обізнаності про існування цієї постанови з Єдиного реєстру судових рішень, оскільки матеріалами справи ці доводи апелянта не спростовують,

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування постанови судді районного суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не можуть бути предметом апеляційного перегляду, оскільки апеляційний суд переглядає лише матеріли справи №522/674/21 (провадження районного суду №3/522/854/21) щодо притягнення ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП, з огляду на те, що на адресу апеляційного суду разом з апеляційною скаргою надійшли матеріали лише матеріли даної справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості оскаржити іншу постанову суду першої інстанції щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у визначеному законом порядку.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскарженої постанови про притягнення ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про законність постанови судді районного суду щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, згідно з протоколом серії ДПР 18 №066780 від 29.12.2020 року, ОСОБА_1 , 29.12.2020 року, о 17 год. 15 хв., в м. Одесі по вул. Каманіна, буд. 18, керував транспортним засобом «TOYOTA RAV 4», державний номер НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на транспортний засіб «NISSAN TERRANO», державний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного пристрою «Drager-6810) у встановленому законному порядку у присутності двох свідків (тест №3149, результат 1.10 ‰), від керування відсторонений шляхом евакуації транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.9а Правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3).

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з правовою кваліфікацію керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджується результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічного приладу «Drager-6810», (тест №3149, результат 1,10 проміле) (а.с. 4); поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_1 погодився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Drager-6810», результати тесту показали 1,10‰; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5)

З протоколу про адміністративне правопорушення ДПР 18 №066780 від 29.12.2020 рокута акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що ОСОБА_1 підписав їх в присутності двох свідків без будь-яких застережень чи зауважень, тобто погодившись з правильністю зафіксованих фактів та обставин, чим фактично підтвердив факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, який був встановлений за результатами його огляду (а.с. 3, 5).

Зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю узгоджуються зі змістом відеозапису, який долучений до протоколу. Відеозаписом зафіксовано чітку послідовність подій, які відбувались 29.12.2020 року під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Даний відеозапис беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджує відомості викладені в протоколі, зокрема факт керування ОСОБА_1 автомобілем, добровільна згода водія на проведення огляду, процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та його результат, який зафіксував перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, чого останній фактично не заперечував (а.с.5).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимими.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Доводи ОСОБА_1 про порушення районним судом його права на участь у розгляді справи в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки останній був повідомлений про дату та час розгляду справи під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, та у відповідній графі протоколу, де поліцейським було зазначено про дату та час розгляду справи в районному суді, ОСОБА_1 поставив свій підпис (а.с.3).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що на стадії апеляційного розгляду справи, судом вжито вичерпних заходів щодо забезпечення участі ОСОБА_1 під час розгляду його апеляційної скарги шляхом відправлення текстового повідомлення на номер його мобільного телефона, який зазначений в апеляційній скарзі, а також телефонограмою, яка була здійснена помічником судді та отримання апелянтом, що підтверджується обізнаністю ОСОБА_1 про призначення іншої дати судового розгляду.

Разом з цим, в судове засідання апеляційного суду призначене на 18.03.2021 року ОСОБА_1 не з`явився, на електронну адресу суду заяву в якій повідомив про отримання виклику до суду, але заявив клопотання про відкладення розгляду справи (пославшись на стан здоров`я). Вказане клопотання було задоволено судом та розгляд справи відкладений на 26.04.2021 року, про що апелянт був повідомлений шляхом відправлення текстового повідомлення на номер його мобільного телефона, а також телефонограмою.

Однак в судове засідання апеляційного суду призначене на 26.04.2021 року ОСОБА_1 повторно не з`явився, причин не явки суду не повідомив, а тому апеляційний суд розцінює таку поведінку останнього, як небажання особисто прийняти участь під час розгляду справи за його апеляційною скаргою.

Апеляційний суд, при прийнятті рішення враховує, що апелянт не скористався своїм право на участь в суді апеляційної інстанції та надати додаткові пояснення відносно обставин справи, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять відповідного обґрунтування в чому саме невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. Зокрема ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не виклав своєї версії подій, не конкретизував в чому саме невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати постанову в зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, але не зазначив конкретних доводів щодо незаконності оскаржуваної постанови. Апеляційний суд вважає, що наведені обставини свідчить про декларативність доводів апелянта про незаконність оскарженої постанови.

Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про законність оскарженої постанови в частині застосування адміністративного стягнення, апеляційний суд визнає безпідставними доводи апелянта щодо несправедливості застосованого стягнення, оскільки санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає альтернативного виду стягнення.

При цьому, апелянтом жодним чином не мотивовано в чому ж саме він вважає рішення несправедливим, що свідчить про необґрунтованість вказаних доводів.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п.2.9.а Правил дорожнього руху України, є повністю доведеною, а тому рішення судді районного суду є законним та обґрунтованим.

Водночас, у відповідності до положень ч.7 ст.294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою зміну оскарженої постанови, оскільки суддя районного суду, не дотримався вимог ст. 283 КУпАП, з огляду на те, що в абзаці другому та тринадцятому мотивувальної частини постанови припустився помилки та виклав обставини, які апеляційний суд визнає суперечливими.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскарженої постанови, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №066780 від 29.12.2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 3), дослідивши докази наявні в матеріалах адміністративної справи, зокрема результати тесту №3149 огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням технічного приладу «Drager-6810», показники якого зафіксували 1,10 ‰ (а.с. 4), відповідно до якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, суддя районного суду прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, через допущене ним порушення вимог п.2.9а Правил дорожнього руху.

Разом з тим, зміст другого абзацу мотивувальної частини оскарженої постанови не відповідає висновку суду та доказам на підтвердження винуватості особи.

Так, у відповідності до фактичних обставин справи та змісту тесту №3149 здійсненого під огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням технічного приладу «Drager-6810», показники якого зафіксували 1,10 ‰ (а.с. 4), суддя районного суду вірно встановив доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п.2.9.а Правил дорожнього руху України, про що вірно зазначено в мотивувальній частині оскарженої постанови.

Так, в другому абзаці мотивувальної частини постанови зазначено, що « ОСОБА_1 , 29.12.2020 року, о 17 год. 15 хв., в м. Одесі по вул. Каманіна, буд. 18, керував транспортним засобом «TOYOTA RAV 4», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів)…», тоді у відповідності до тесту №3149 огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням технічного приладу «Drager» (6810), показники якого зафіксували 1,10 ‰ (а.с. 4), що свідчить про перебування ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, в абзаці тринадцятому мотивувальної частини постанови суддею районного суду допущено описку стосовно зазначення, що «дії ОСОБА_1 підлягають відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння», тобто помилково, крім алкогольного, додатково зазначено перебування останнього у стані наркотичного та іншого стану сп`яніння.

Апеляційний суд відносить вказані описки в абзаці другому та тринадцятому мотивувальної частини до очевидної технічної описки, яка допущена суддею районного суду під час виготовлення оскарженої постанови за допомогою комп`ютерної техніки, які фактично не впливають на правильність висновків суду та законність постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

До початку апеляційного розгляду даної справи, на адресу апеляційного суду не надходило рішення судді районного суду щодо виправлення вказаних описок.

Враховуючи наведені обставини, оскільки встановлені судом недоліки оскарженої постанови можливо усунути за результатами апеляційного розгляду, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова підлягає зміні, шляхом викладення в іншій редакції другого та тринадцятого абзацу мотивувальної частини постанови, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи та досліджених доказів.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним за ч.1 ст.130 КУпАП - змінити.

Викласти абзац другий мотивувальної частини постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2021 року в такій редакції:

«Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 29.12.2020 року, о 17 год. 15 хв., в м. Одесі по вул. Каманіна, буд. 18, керував транспортним засобом «TOYOTA RAV 4», державний номер НОМЕР_1 та допустив наїзд на транспортний засіб «NISSAN TERRANO», державний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується оглядом на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням технічного приладу «Drager-6810», показники якого зафіксували 1,10 ‰ (тест №3149), який був проведений в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП».

Викласти абзац тринадцятий мотивувальної частини постанови в такій редакції:

«Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння».

В іншій частині постанову судді районного суду залишити без змін.

Копію постанови невідкладно надіслати на адресу ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський