Справа № 463/981/21
Провадження № 3/463/515/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року суддя Личаківського районного суду м.Львова Грицко Р.Р., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника - адвоката Ліпенцевої К.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від начальника управління з питань праці Головного Управління Держпраці у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Куровичі Золочівського району Львівської області українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № ЛВ0175/413/АВ/П/ПТ від 25.01.2021 року, ОСОБА_1 будучи приватним підприємцем, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП, яке виявлено 22.01.2021 року під час проведення інспекційного відвідування, допустивши такі порушення:

- порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.107 КЗпП України - робота у святковий день не провадиться у подвійному розмірі за фактично відпрацьовані години, а саме встановлено, що працівник ОСОБА_2 (посада-експедитор) працював у святкові дні 14.10.2019 року та 25.12.2019 року. Разом з тим, при огляді відомості нарахування заробітної плати за першу половину жовтня 2019 року та платіжної відомості № 1 від 15.10.2019 року, а також відомості нарахування заробітної плати за другу половину грудня 2019 року, платіжної відомості № 2 від 03.01.2019 року встановлено, що оплата праці в подвійному розмірі за роботу у святковий день (14.10.2019 року та 25.12.2019 року) вказаному працівникові не проведена та не надано документів, які б підтверджували, що вказаному працівникові надавалися інші дні відпочинку за роботу у святкові дні;

- порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України, частини першої статті 24 Закону України № 108 - підприємцем не забезпечено виплату заробітної плати працівнику ОСОБА_2 року в сумі 49558,91 гривень, а саме у платіжних відомостях за період з червня 2020 року по 07 грудня 2020 року у графі «Підпис про одержання» відсутній підпис ОСОБА_2 про одержання коштів. В ході інспекційного відвідування Підприємцем не надано підтверджуючих документів, які б свідчили про одержання заробітної плати вказаним працівником;

- порушення вимог ч.4 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України № 108 - заробітна плата працівнику за весь час щорічної відпустки не виплачується, а саме працівнику ОСОБА_2 не виплачено заробітну платню за час щорічної відпустки, хоча відповідно до відомості нарахування заробітної плати № 2 за другу половину червня така нарахована, однак у платіжній відомості № 2 від 30.06.2020 року відсутній підпис ОСОБА_2 про отримання коштів;

- порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства не провадиться в день звільнення, а саме працівника ОСОБА_2 звільнено з роботи 07.12.2020 року відповідно до наказу № 2/10/зв від 07.12.2020 року, однак всі належні при звільненні кошти працівник не отримав. При огляді платіжної відомості № 1 від 07.12.2020 року встановлено, що у платіжній відомості від 07.12.2020 року відсутній підпис працівника ОСОБА_2 у графі «Підпис про отримання».

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив та пояснив, що заробітну плату виплачував ОСОБА_2 вчасно, однак останній відмовлявся ставити свій підпис у відомостях про отримання заробітної плати, що підтверджується актами складеними у присутності свідків. Крім того, наказом № 2/10/зв від 07 грудня 2020 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 з 07 грудня 2020 року, такого звільнено за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. ОСОБА_2 розписався в даному наказі, що ознайомлений з таким та за отримання на руки трудової книжки. Жодних претензій чи зауважень щодо виплати заробітної плати ОСОБА_2 не вказав. Також зазначив, що тривалий проміжок часу між звільненням ОСОБА_2 та його зверненням зі скаргою свідчить про фактичну відсутність претензій на день звільнення та при отриманні трудової книжки, та надуманість претензій, а тому просить закрити провадження у справі.

Адвокат Ліпенцева К.В. в судовому засіданні зазначила, що 01 жовтня 2019 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 зобов`язувався виконувати обов`язки експедитора, а ФОП ОСОБА_1 зобов`язувався оплачувати працю працівника у розмірі 4300,0 гривень за місяць. Умовами трудового договору також передбачено, що заробітна плата працівника підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному законодавством. ОСОБА_1 стверджує та доводить це належними і допустимими доказами, що заробітна плата працівнику за період з червня 2020 року по 07 грудня 2020 року була виплачена, проте працівник ОСОБА_2 не бажав розписуватись у відомостях про отримання заробітної плати, а ОСОБА_1 легковажно не придав значення такій відмові. Оскільки банківського рахунку для перерахування коштів ОСОБА_2 не повідомляв, претензій до його роботи не було, тому він продовжував працювати та отримувати заробітну плату, про що складались відповідні акти. Однак, акти не були взяті до уваги працівниками Головного управління Держпраці у Львівській області, в результаті чого в акті, оскаржуваному приписі та протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначено, що в ході інспекційного відвідування підприємцем не надано підтверджуючих документів, які б свідчили про одержання заробітної плати вказаним працівником, оскільки акти були наявні, належно зберігалися в особовій справі працівника ОСОБА_2 .

Також, Головне управління Держпраці у Львівській області не надало можливості ФОП ОСОБА_1 подати пояснення по суті перевірки, хоча в протоколі він зазначив, що не погоджується з висновками, так як ніяких порушень не допускав. Наказом (розпорядженням) № 2/10/зв від 07 грудня 2020 року про звільнення з роботи, виданого ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з 07 грудня 2020 року звільнено за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. ОСОБА_2 розписався в даному наказі, що ознайомлений з таким та за отримання на руки трудової книжки. Жодних претензій чи зауважень щодо виплати заробітної плати ОСОБА_2 не вказав. Тривалий проміжок часу між звільненням ОСОБА_2 та його зверненням зі скаргою на дії ФОП ОСОБА_3 (20 днів) - свідчить про фактичну відсутність претензій на день звільнення та при отриманні трудової книжки, та надуманість претензій. Вказані обставини та матеріали справи свідчать про відсутність факту порушення ОСОБА_1 ч.1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_1 являється його батьком. Стверджує про те, що його батько виплачував заробітну плату найманому працівнику ОСОБА_2 вчасно, однак ОСОБА_2 відмовлявся ставити свій підпис у відомостях про отримання заробітної плати, завжди знаходив будь яку причину, щоб цього не робити, а тому його батько при кожній виплаті заробітної плати складав акти про те, що ОСОБА_2 отримавши заробітну плату готівкою, відмовляється від підпису про отримання такої. Ці акти підписував він та його знайомий ОСОБА_5 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначив те, що ОСОБА_1 є його знайомим. Також повідомив про те, що був присутній під час того, коли ОСОБА_1 видавав заробітну плату ОСОБА_2 та просив підписати його відомість про отримання заробітної плати, однак такий відмовлявся, зазначаючи при цьому різні причини. В подальшому, коли ОСОБА_1 виплачував заробітну плату ОСОБА_2 завжди складались акти про відмову від відпису, які підписував він та ОСОБА_4 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , однак з 07 грудня 2020 року був звільнений за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України, без попередження та жодних на те підстав. Написав заяву на звільнення, оскільки на нього чинився психологічний тиск. Також зазначив, що заробітну плату він отримував готівкою в сумі 5000 гривень на тиждень, однак у відомостях він не підписувався, оскільки ніхто не пропонував йому ставити підпис у таких. Крім цього, пояснив, що трудову книжку отримав після звільнення, та йому було здійснено всі виплати окрім премії. Також повідомив, про те, що після звільнення, отримання трудової книжки та не виплати премії до суду за захистом своїх прав не звертався, а звернення в Головне управління Держпраці у Львівській області на дії ФОП ОСОБА_1 написав, оскільки останній йому в грубій формі висловив своє незадоволення тим, що він почав працювати приватним підприємцем і пропонує клієнтам неякісний товар.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч.1 ст.41 КУпАП передбачає відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю .

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів, згідно вимог ст.62 Конституції України, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

До протоколу про вчинення ФОП ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, на підтвердження факту вчинення правопорушення, надані наступні докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення № ЛВ0175/413/АВ/П/ПТ від 25.01.2021 року; акт інспекційного відвідування № ЛВ0175/413/АВ від 25.01.2021 року; матеріали перевірки ФОП ОСОБА_1 за результатами якої було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до чинного законодавства відсутність хоча б однієї ознаки, яка характеризує суб`єкт, об`єкт, суб`єктивну або об`єктивну сторону адміністративного проступку, свідчить про те, що дане правопорушення скоєне не було.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 заробітну плату отримував вчасно, відомості про отримання не підписував свідомо, про що було складено акти та такі підписані свідками, які були допитані в судовому засіданні і підтвердили вищезазначені обставини. Також, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив факт отримання ним заробітної плати, та всіх сум, які підлягають до виплати під час звільнення, за винятком премії, однак за захистом свого порушеного права до суду не звертався, а відомості про отримання заробітної плати не підписував, оскільки такі йому не надавалися.

Дані обставини не були враховані в ході проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, в даному випадку, виходячи із обставин встановлених під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, так як його вина не доведена належними та допустимими доказами, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.41, 247, 268, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Грицко Р.Р.