Справа 345/1122/21
Номер провадження 3/350/216/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., з участю секретаря судового засідання Юречко Т.Б., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі за текстом - КУпАП),-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №11, 24.02.2021 громадянин ОСОБА_1 реалізував дизельне паливо у кількості 2 літри на суму 45 грн. 10 коп., на АЗС за адресою: вул.Глібова 6, м.Калуш, та вчинив порушення порядку провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарської діяльності, зокрема ч.1 ст.58, ч.1 ст.128 Господарського кодексу України (далі за текстом ГК України).

ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав та пояснив, що відношення до заправної станції немає ніякого. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, він приїхав до м.Калуша у пошуках роботи. Його знайомий з Івано-Франківська порадив шукати роботу десь біля супермаркету АТБ. Не знайшовши підходящого підробітку він попрямував до магазину з інструментами, що по вул.Глібова. Там він зайшов на територію імпровізованої заправки, де запитав у незнайомого йому чоловіка, чи немає якоїсь роботи. Незнайомець відповів, що є робота заправника, але тут ніхто не хоче працювати. Не заперечує, що дійсно здійснив продаж дизельного пального невідомому йому чоловіку, однак це було тільки один раз. Він знаходився біля ємкості з пальним, а даний громадянин попросив налити йому палива, для розпалювання котла. Він не вбачав, що за його діями хтось слідкує, а про те, що особа, яка просила налити пального, є спеціально засланою, також не знав. Реалізацією паливно-мастильних матеріалів він не займався, заправка йому не належить, і він немає жодного відношення до даної АЗС, яка в дійсності таким критеріям не відповідає. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він не є підприємцем, і навіть не працює заправником. Просить закрити провадження саме за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ч.1 ст.164 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно до ч. 1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується порушення ч.1 ст.58, ч.1 ст.128 ГУ України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.164 КУпАП.

Положеннями ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП має бланкетний характер, тому в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено посилання на норму спеціального закону, який регламентує ту чи іншу діяльність, яка потребує ліцензування, та яку відповідно порушила особа.

Так, ч.1 ст.58 ГК України встановлено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст.128 ГК України передбачено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 2 ст.3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

З аналізу вищезазначених норм чинного вбачається, що господарська діяльність є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що він не є заправником автостанції, а тим більше її власником, відповідно не є суб`єктом господарювання. Окрім цього, у письмових поясненнях, написаних на місці події зазначив, що він в органах державної влади як суб`єкт господарювання не зареєстрований, дозвільних документів на функціонування заправної станції не має, та ним не виготовлялись.

До матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено документів, з яких суд міг би встановити, що ОСОБА_1 є суб`єктом підприємництва, який здійснює відповідну господарську діяльність, тобто підприємцем.

Враховуючи вищезазначені твердження ОСОБА_1 , доводи якого не спростовуються жодними матеріалами справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що останній не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.166 КУпАП.

Окрім цього, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства та приписів ППВСУ, однією з основних ознак підприємництва є систематична (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) господарська діяльність з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 24.02.2021 було зафіксовано один факт реалізації дизельного палива ОСОБА_1 , у зв`язку з чим було складено цей протокол.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , доданих до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не можливо встановити, чи були його дії, спрямовані на реалізацію палива систематичними, оскільки в них зазначено про одиничний факт реалізації дизельного палива, про який йдеться у складеному відносно нього протоколі про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, ОСОБА_1 безпосередньо у судовому засіданні пояснив, що в пошуках роботи він зайшов на територію імпровізованої заправки, де запитав у незнайомого йому чоловіка, чи немає якоїсь роботи, на що той відповів, що є робота заправника. Не заперечив, що здійснив продаж дизельного пального невідомому йому чоловіку, однак його дії не були систематичними, оскільки до того реалізацією паливно-мастильних матеріалів він не займався, заправка йому не належить, і він немає жодного відношення до неї.

Враховуючи, що аргументи ОСОБА_1 не спростовуються жодними належними та допустимими доказами, які наявні у матеріалах даної справи, суд прийшов до переконання, що останній хоч і здійснив одноразову реалізацію дизельного палива у кількості 2 літри, однак його дії не можуть вважатись систематичними.

Окрім того, акт огляду речей (документів), при вчиненні адміністративного правопорушення ( а.с.1), акт приймання-передачі на відповідальне зберігання та фото таблиця ( а.с.4-5), не містять жодних даних щодо складу адміністративного правопорушення, інкриміновано ОСОБА_1 , та не підтверджують вину останнього.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом приходить до переконання про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В силу вимог ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст. 247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.164 ч.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Речі, вилучені для тимчасового зберігання: металева цистерна (бочку) ємністю 20 м3, яка обладнана автозаправним терміналом для відпуску палива та пістолет для заправки транспортних засобів, а також ПММ, які поміщені у вказану металеву цистерну в кількості 3000 л дизельного палива - повернути власнику.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: