Справа № 214/7518/20
3/214/46/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 квітня 2021 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Прасолов В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, який має двох неповнолітніх дітей,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення зазначено наступне. Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. 31.03.2016 розпорядженням Голови Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради № 91-к ОСОБА_2 з 01.04.2016 призначено на посаду заступника голови Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради з питань діяльності виконавчих органів влади. Цим же розпорядженням ОСОБА_2 присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 5 категорії посад. Таким чином, заступник голови Саксагнської районної у місті Кривому Розі ради ОСОБА_2 є суб`єктом відповідальності згідно п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону за вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією. Пунктом 5 ч. 1 ст. 12 Закону, Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч. 5 ст. 12 Закону. Згідно з рішенням № 2 Національного агентства з питань запобігання корупції «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2016, зареєстрованим Міністерством юстиції України 15 липня 2016 року за № 958/29088 із змінами згідно рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18.08.2016 зареєстрованим Міністерством юстиції України від 19.08.2016 за № 1153/29283 така система розпочинає свою роботу в два етапи: перший етап з 00 годин 00 хвилин 01.09.2016 для таких типів декларацій (повідомлень) та суб`єктів декларування; щорічні декларації за 2015 рік службових осіб, які станом на 01.09.2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище. Зазначені у цьому абзаці декларації подаються протягом 60 календарних днів з дати, визначеної у цьому абзаці; декларації, передбачені абзацом першим частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» (декларації осіб, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), службових осіб, які 01.09.2016 чи пізніше цієї дати припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та станом на день такого припинення займають згідно зі статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції» відповідальне та особливо відповідальне становище; другий етап - з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року для всіх інших суб`єктів декларування та декларацій (повідомлень), передбачених Законом. Зазначено, що ОСОБА_2 , як заступник голови Саксаганскької районної у місті Кривому Розі ради, що обіймає посаду, яка не віднесена до посад осіб, які згідно зі статтею 50 Закону займають відповідальне та особливо відповідальне становище, набув обов`язку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування з 01.01.2017. В той же час рішенням № 2 Національного агентства з питань запобігання корупції «Про затвердження Переліку посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків» від 17.06.2016, зареєстрованим Міністерством юстиції України 19 липня 2016 року за № 987/29117 посада заступника голови районної в місті ради віднесена до категорії посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків. Частиною другою ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, який займає особливо відповідальне або відповідальне становище, а також перебуває на посаді, яка віднесена до категорії посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.Частиною 3 ст. 52 Закону №1700-VII передбачено, що порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані визначаються Національним агентством. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі 1921 гривня. Тому, сума отримання доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року станом на 1 січня 2019 року складає 96050 гривень. Далі зазначено, що встановлено, що ОСОБА_2 , являючись заступником голови Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, будучи згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією та суб`єктом декларування, 11 листопада 2019 року отримав дохід у вигляді подарунку на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, тобто на суму, що перевищує 96050 грн., а саме 11.11.2019 на підставі договору дарування отримав у дар нежиле приміщення загальною площею 218,3 кв.м. за АДРЕСА_2 (далі за текстом «майно»). Вартість дарунку згідно п. 3 договору дарування сторони оцінили в 371110,00 грн. Згідно п. 11 договору дарування право власності у обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття, згідно ст. 722 Цивільного кодексу України та підлягає державній реєстрації, відповідно до ст.. 334 Цивільного кодексу України. Вказано, що за договором дарування вартість нежилого приміщення становила 371110,00 (триста сімдесят одну тисячу сто десять гривень 00 копійок). Державна реєстрація права власності за гр. ОСОБА_2 на нежиле приміщення за адресою : АДРЕСА_2 була здійснена в той же день. Як вбачається з Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 № 3, вартість майна, що було придбано суб`єктом декларування, зазначається у грошовій одиниці України відповідно до останньої грошової оцінки майна або якщо така оцінка не проводилася чи її результати не відомі суб`єкту декларування на момент набуття майна у власність (як зазначено в документі, на підставі якого було набуто право власності). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якої: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 316 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК) визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 334 ЦК передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Як передбачено ч. 4 ст. 334 ЦК лише права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 181 ЦК визначено поняття нерухомих та рухомих речей, а статтями 208, 209 ЦК передбачено правочини, які належить вчиняти у письмовій формі; які підлягають нотаріальному посвідченню; державній реєстрації. Вказано, що зі змісту вказаних норм законодавства вбачається, що договори купівлі-продажу транспортних засобів укладаються письмово, не підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Законодавство не встановлює й вимоги про нотаріальне посвідчення чи державну реєстрацію договору купівлі-продажу автомобіля. Законодавство не передбачає вимоги щодо державної реєстрації самого договору купівлі-продажу автомобіля та виникнення у особи права власності на такий засіб, однак покладає на власника транспортного засобу обов`язок зареєструвати належні їм транспортні засоби протягом 10 діб, зокрема, після придбання. Далі зазначено, що з огляду на вищевикладене, у ОСОБА_2 , право власності на нежиле приміщення за адресою : АДРЕСА_3 , прим. № 2 виникло з моменту державної реєстрації, а саме 11.11.2019. Зі змісту Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 № 3 також вбачається, що повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подається після переходу права власності на таке майно: «Під суттєвою зміною у майновому стані суб`єкта декларування розуміється отримання ним одноразового доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня року, у якому подається повідомлення. Якщо вартість майна перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня, але була сплачена частинами, то повідомлення про суттєві зміни в майновому стані подається після переходу права власності на таке майно». Також зазначено, що таким чином, 11.11.2019 у ОСОБА_2 , як суб`єкта декларування, відбулись суттєві зміни у майновому стані. Водночас, відповідно до результатів пошуку у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https:/.nazk.gov.ua), встановлено, що ОСОБА_2 , повідомлення про суттєві зміни в майновому стані до теперішнього часу не опублікував. Згідно з офіційною відповіддю голови Національного агентства з питань запобігання корупції Корчак Н.М. від 02.03.2017 № 03-05/4886/17 на запит Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо роботи «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» співпадає з фактичною датою подання суб`єктами декларування документів до «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Вказано, що таким чином, всупереч вимогам Закону щодо фінансового контролю, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який був затверджений рішенням Національного агентства № 3 від 10.06.2016 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089), ОСОБА_2 , своєчасно, тобто у десятиденний строк з 11.11.2019 (по 20.11.2019 включно), коли йому достовірно стало відомо про суттєву зміну його майнового стану отримання доходу у вигляді подарунку, а саме нерухомого майна на суму 371110,00 грн., що перевищувала 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, не виконав конкретний обов`язок щодо вчинення активних дій, спрямованих на письмове повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про вищевказану суттєву зміну у майновому стані шляхом заповнення та подачі відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Повідомлення про вищевказану суттєву зміну у майновому стані ОСОБА_2 не подано, тобто порушено граничний строк в десять днів з моменту отримання нерухомого майна на суму 371110, 00 грн. - суттєвої зміни в майновому стані, що настала 11.11.2019. Зазначено, що вищевикладене, заступник голови Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення не повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , в судовому засіданні винним себе первісно не визнав. При цьому пояснив, що подавав повідомлення про суттєві зміни в матеріальному стані, в подальшому зазначав подаровану йому будівлю в щорічній декларації. Далі уточнив, що подавав повідомлення в десятиденний строк, а саме приблизно на третій день після набуття права на вказану будівлю. При складанні протоколу йому не роз`яснювали право на правову допомогу, якби роз`яснили, то скористувався б цим правом. Далі пояснив, що за деякий час, приблизно за два тижні до укладення договору дарування, вони зробили оцінку будівлі. Безпосередньо перед укладенням договору він побачив, що на будівлі відсутні двері, тому зробили нову оцінку. Обидві оцінки надавали нотаріусу, але останній врахував при посвідченні договору ту оцінку, яка була зроблена раніше. При вирішення для себе питання про подачу повідомлення, вважав, що розраховувати розмір змін, який передбачає подання повідомлення, потрібно виходити з розміру прожиткового мінімуму, який був на час укладення угоди. З цього питання радився з іншими особами, яких вважав компетентними. Дійсно намагався направити повідомлення, але відразу не зміг цього зробити, а після того як порадився з іншими особами, вирішив, що направляти повідомлення не потрібно. Комп`ютером, з якого намагався подати повідомлення, користується на даний час інша людина, так як він звільнений з роботи.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення (а.с.2-12), розпорядження про призначення на посаду (а.с.17), попередження (а.с.18), загальні правила етичної поведінки (а.с.19), рапорт (а.с.20), витяг з реєстру (а.с.21-25), договір дарування (а.с.26-27), результати пошуку (а.с.28-30), декларація (а.с.31-38), повідомлення (а.с.81), фототаблиці (а.с.86-88), звіт про оцінку (а.с.91-113), повідомлення (а.с.116, 118), довідка (а.с.120), трудова книжка (а.с.121-126), паспорти (а.с.127, 129), договір (а.с.130), свідоцтва про народження (а.с.131, 132, 133), розпорядження (а.с.134), договір про навчання (а.с.135-136), епікриз (а.с.137), виписки з медичних карт (а.с.138, 139, 140, 141, 142, 143).

Вимогами ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи досліджені судом докази приходжу до наступних висновків.

Пояснення ОСОБА_2 , протокол (а.с.2-12), протокол про адміністративне правопорушення (а.с.2-12), розпорядження про призначення на посаду (а.с.17), попередження (а.с.18), загальні правила етичної поведінки (а.с.19), рапорт (а.с.20), витяг з реєстру (а.с.21-25), договір дарування (а.с.26-27), результати пошуку (а.с.28-30), декларацію (а.с.31-38), повідомлення (а.с.81), повідомлення (а.с.116, 118), вважаю належними доказами, оскільки вони стосуються обставин справи, а саме: посади ОСОБА_2 , набуття права на нерухомість, виконання обов`язку подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Фототаблиці (а.с.86-88), звіт про оцінку (а.с.91-113), вважаю належними доказами, так як вони стосуються вартості будівлі на момент дарування.

Довідку (а.с.120), трудову книжку (а.с.121-126), паспорти (а.с.127, 129), договір (а.с.130), свідоцтва про народження (а.с.131, 132, 133), розпорядження (а.с.134), договір про навчання (а.с.135-136), епікриз (а.с.137), виписки з медичних карт (а.с.138, 139, 140, 141, 142, 143), вважаю належними доказами, оскільки вони стосуються сімейного та матеріального стану ОСОБА_2 , стану здоров`я близьких йому осіб.

Визнані належними доказами пояснення ОСОБА_2 , розпорядження про призначення на посаду (а.с.17), попередження (а.с.18), загальні правила етичної поведінки (а.с.19), рапорт (а.с.20), витяг з реєстру (а.с.21-25), договір дарування (а.с.26-27), результати пошуку (а.с.28-30), декларацію (а.с.31-38), повідомлення (а.с.81), фототаблиці (а.с.86-88), звіт про оцінку (а.с.91-113), повідомлення (а.с.116, 118), довідку (а.с.120), трудову книжку (а.с.121-126), паспорти (а.с.127, 129), договір (а.с.130), свідоцтва про народження (а.с.131, 132, 133), розпорядження (а.с.134), договір про навчання (а.с.135-136), епікриз (а.с.137), виписки з медичних карт (а.с.138, 139, 140, 141, 142, 143), вважаю допустимими доказами, оскільки вони отримані без порушення закону.

Вважаю достовірним наступні, визнані належними доказами та допустимими докази: розпорядження про призначення на посаду (а.с.17), попередження (а.с.18), загальні правила етичної поведінки (а.с.19), рапорт (а.с.20), витяг з реєстру (а.с.21-25), договір дарування (а.с.26-27), результати пошуку (а.с.28-30), декларацію (а.с.31-38), повідомлення (а.с.81), фототаблиці (а.с.86-88), звіт про оцінку (а.с.91-113), повідомлення (а.с.116, 118), довідку (а.с.120), трудову книжку (а.с.121-126), паспорти (а.с.127, 129), договір (а.с.130), свідоцтва про народження (а.с.131, 132, 133), розпорядження (а.с.134), договір про навчання (а.с.135-136), епікриз (а.с.137), виписки з медичних карт (а.с.138, 139, 140, 141, 142, 143).

Протокол (а.с.2-12) в частині, що не стосується вартості нерухомого майна, вважаю достовірним.

Цей протокол в частині вартості майна вважаю недостовірним. При цьому виходжу з того, що вартість майна в сумі 371110 грн. 00 коп., яке набуто ОСОБА_2 11 листопада 2019 року, була визначена згідно оцінки проведеної 29 жовтня 2019 року, в той час як вартість цього майна згідно оцінки проведеної станом на 11 листопада 2019 року дорівнює 96800 грн. 00 коп.

Обговорюючи питання про те, чи є цей протокол допустим доказом, приймаю до уваги наступне. Як передбачено ст.152 Конституції Укераїни, закони, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Як пердбачено ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. В даному протоколі, як підстава для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, зазначені положення ст.52 ч.2 Закону України «Про запобігання корупції». Цей протокол складений 28 жовтня 2020 року, а Рішенням Конституційного Суду № 13-р/2020 від 27.10.2020 року вказана норма визнана неконституційною, а отже станом на 28 жовтня 2020 року втратила чинність і посилатися на неї підстав не було. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом.

Приходжу до переконання, що на підставі визнаних належними, допустимими та достовірним доказами встановлено, що 11 листопада 2019 року ОСОБА_2 , будучи заступником голови Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради з питань діяльності виконавчих органів влади, набув право на майно, вартість якого складає 96800 грн. 00 коп., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, що дорівнює 96050 гривень, але на протязі десяти днів, тобто до 21 листопада 2019 року, останній не подав повідомлення про суттеві зміни в майновому стані.

При обговоренні питання про застосування положень ст. 247 ч.1 п. 6 КУпАП прокурор висловив думку про те, що справу належить закрити на підставі вказаної норми і з цією думкою погодилися особа, що притягується до адміністративної відповідальності та захисник.

Вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження по справі, вислухавши думку прокурора, ОСОБА_2 та захисника, приймаю до уваги наступне.

Згідно розділу X «Міжнародні відносини» Декларації про державний суверенітет України проголошено, що Українська РСР визнає перевагу загальнолюдських цінностей над класовими, пріоритет загальновизнаних норм міжнародного права перед нормами внутрішньодержавного права.

Як передбачено ст. 15 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права ратифікованого Указом Президії Верховної Ради країнської РСР N 2148-VIII від 19.10.73, ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні будь-якого кримінального злочину внаслідок якоїсь дії чи упущення, що, згідно з діючим на момент його вчинення внутрідержавним законодавством або міжнародним правом, не були кримінальним злочином. Так само не може призначатися більш тяжке покарання, ніж те, яке підлягало

застосуванню на момент вчинення кримінального злочину. Якщо після

вчинення злочину законом встановлюється більш легке покарання, дія

цього закону поширюється на даного злочинця.

Згідно ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17.07.97, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

У рішеннях від 30 травня 2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20 вересня 2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як передбачено ст. 152 Конституції України закони, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Як передбачено ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в в`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні; ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, іншими документами; обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення; Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів; закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність; адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як передбачено ст. 247 ч.1 п. 6 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за такою обставини, як скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

В науці існує думка про те, що види юридичної відповідальності за своєю функцією можливо поділити на каральну (штрафну), відновлювальну, превентивну (запобіжну) та виховну. Каральна функція юридичної відповідальності напрямок правового впливу юридичної відповідальності на суб`єктів правопорушення, що полягає в позбавленнях особистого або майнового характеру та переслідує мету кари, запобігання, відновлення та виховання, каральна функція один із різновидів функцій юридичної відповідальності, що за своїм змістом і характером несе несприятливі наслідки для суб`єкта, що вчинив правопорушення, заподіює йому моральні або організаційні страждання. (Підручник з Правознавства. 10 клас. ОСОБА_3 ). Отже кримінальна та адміністративна відповідальність відносяться за своєю функцією до одного і того виду юридичної відповідальності. Таким чином, законодавство про кримінальну відповідальність та законодавство про адміністративну відповідальність регулюють найбільш схожі правовідносини.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). КУпАП не передбачає яким чином належить застосовувати закон, якщо після вчинення особою діяння, закон змінювався кілька разів.

Тому при вирішення даної справи, вважаю за можливе застосувати положення КК України, як найбільш схожого за змістом відносин законодавчого акту та врахувати, що згідно ст.5 ч.4 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Існують три види дії законів та інших нормативно-правових актів у часі:пряма дія (коли новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності, тобто такий акт діє лише «вперед» із моменту набрання ним чинності та до моменту його скасування чи зміни); зворотна (ретроактивна) дія (коли новий нормативно-правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом (нормою) чинності, - іншими словами, дія нормативно-правового акта поширюється на всі факти й правовідносини не лише «вперед» (пряма дія), але й «назад» у часі (зворотна дія); переживаюча (ультраактивна) дія (коли правова норма продовжує свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини).

В теорії кримінального права залежно від опису ознак конкретного складу злочину розрізняють такі види диспозицій: проста, описова, відсильна, бланкетна і змішана. Бланкетна диспозиція кримінально-правової норми лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права.

Стаття 172-6 є банкетною нормою, так як відповідальність за цією нормою настає в разі порушення Закону України «Про запобігання корупції».

Вина - це обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного праволпорушення, яка визначає його психологічний зміст і є необхідною умовою адміністративної відповідальності. Поняття вини характеризується змістом, сутністю, формою і ступенем вини. Зміст вини характеризується сукупністю свідомості (інтелектуальний момент), волі (вольовий момент) та їх співвідношенням. При вчиненні адміністративного правопорушення свідомістю особи охоплюються фактичні обставини, які характеризують об`єкт злочину, ознаки предмета, спеціального суб`єкта, об`єктивну сторону - характер вчинюваних дій (бездіяльності). Для притягнення особи до відповідальності необхідно щоб були доведеними вчинення умисно або з необережності дій або бездіяльності, які містять склад правопорушення.

Отже ст.62 Конституції України стосується як сумнівів в доведеності факту вчинення будь-якого діяння, так і сумнівів в правильній юридичній кваліфікації цих фактів, сумніві в тому, чи містить це діяння склад правопорушення, чи не відбулася декриміналізація цього діяння.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності суд, виходячи з положень даної норми Конституції та ст.ст.9, 10 КУпАП повинен переконатися, що відсутні сумніви в тому що особа вчинила протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, чи не скасований акт який встановлю адміністративну відповідальність.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.2 КУпАП у суду не повинно бути сумнівів в тому, зокрема, що особа займала посаду, яка відноситься до посади з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, що ця особа отримала дохід, який перевищує певний розмір, що ця особа мала обов`язок направити повідомлення про суттєві зміни, що ця особа у визначений законом строк таке повідомлення не подала, чи не скасовані норми Закону, які покладали на особу обов`язок подати повідомлення.

Як було передбачено ст. 52 ч.2 Закону України «Про запобігання корупції», чинною на 11 листопада 2019 року у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку зобов`язаний повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства; положення частини другої цієї статті застосовуються до суб`єктів декларування, які є службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а також суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, відповідно до статті 50 цього Закону.

Рішенням № 2 Національного агентства з питань запобігання корупції «Про затвердження Переліку посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків» від 17.06.2016, зареєстрованим Міністерством юстиції України 19 липня 2016 року за № 987/29117, посада заступника голови районної в місті ради віднесена до категорії посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків.

Отже в період 11-21 листопада 2019 року ОСОБА_2 мав обов`язок подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, але цього не вчинив.

Рішення Конституційного Суду № 13-р/2020 від 27.10.2020 визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), частини друга, третя статті 52 Закону України „Про запобігання корупції та зазначено, що частини друга, третя статті 52 втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, 27 жовтня 2020 року ст.52 ч.2 Закону України „Про запобігання корупції була визнана неконституційною, а отже цим рішенням була скасована відповідальність за її порушення.

Законом № 1079-IX від 15.12.2020 статтю 52 вказаного Закону доповнено частиною четвертою, яка за своїм змістом відповідає ст. 52 ч.2 вказаного Закону до визнання її неконституційною та передбачає, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку зобов`язаний повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Отже з 27 жовтня 2020 року до 15 грудня 2020 року законодавцем не було визначено, що будь які особи, при якихось умовах зобов`язані подавати вказане повідомлення. Таким чином, в цей період не було законодавчо визначено, що особа, займаючи посаду з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, зобов`язана була при отриманні доходу, що перевищує 50 прожиткових мінімумів доходів громадян подавати повідомлення. Відтак з 27 жовтня 2020 року по 15 грудня 2020 року не існувало законодавчих підстав для подання зазначеними особами вказаного повідомлення, не було підстав для притягнення осіб до відповідальності за статтею 172-6 ч.2 КУпАП.

Таким чином, виходячи з положень ст.62 Конституції приходжу до переконання, що визнання неконституційною частини 2 ст.52 Закону України „Про запобігання корупції слід тлумачити на користь ОСОБА_2 таким чином, що цим Рішення Конституційного Суду був скасований обов`язок подавати повідомлення щодо суттєвої зміни у майновому стані і, таким чином, була скасована відповідальність за неподання такого повідомлення. Тому у даному випадку суд зобов`язаний в силу ст.5 ч.4 КК України прийти до висновку, що відповідальність ОСОБА_2 за діяння, щодо неподання повідомлення, яке було вчинено 11-21 листопада 2019 року, скасована.

Також не мається підстав ставити йому в провину порушення вимог ст.52 ч.4 вказаного Закону, так як на час вчинення бездіяльності вказаних норм не існувало.

На підставі викладеного, зважаючи на положення ст.62 Конституції України, приходжу до переконання, що всі сумніви щодо наявності або відсутності підстав для закриття провадження по даній справі на підставі ст.247 ч.1 п.6 КУпАП належить тлумачити на користь ОСОБА_2 та вважаю, що дана справа підлягає закриттю на підставі ст.247 ч.1 п. 6 КУпАП.

Керуючись ст.ст.7, 9, 130, 245, 266, 268, 283, 284, 247, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.172-6 ч.2 КУпАП закрити на підставі ст.247 ч.1 п. 6 КУпАП, внаслідок скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.М. Прасолов