Житомирський апеляційний суд
Справа №182/6942/20 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія ст.124 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В. з участю секретаря Кусковської Т.А., захисника Маліннікової Д.К. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодона, Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм в ФОП « ОСОБА_2 »,

в с т а н о в и в :

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови суду, 17 листопада 2020 року о 23:30 год. на 74 км а/д Київ-Чоп, в Брусилівському районі, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «DAF XF 105410» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2 та рухався в правій смузі в напрямку м. Житомира.

Під час руху не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відволікся, в результаті чого здійснив наїзд на автомобіль марки «FORD TRANZIT» д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі та майно АЗС «Маркет» в селі Йосипівка по вулиці Житомирській, 152, отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

На постанову суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 , оспорює фактичні обставини справи та зазначає, що він не порушував ПДР, зокрема п. 2.3 «б» ПДР України.

Також, вказує, що він є водієм та офіційно виконував обов`язки та функції водія, офіційно працевлаштований, має гарні рекомендації та сумлінно виконував свої обов`язки, що зможе підтвердити і його роботодавець в наданій характеристиці.

17.11.2020 року він керуючи автомобілем DAF ХР 105410, НОМЕР_1 по а/д Київ - Чоп по правій смузі, зі швидкістю 70 км/год, рухався у напрямку Львова. Приблизно о 23:30 год. поблизу с. Йосипівка відбулося зіткнення з транспортним засобом, що стояв на проїжджій частині дороги. Намагаючись уникнути зіткнення у подальшому він виїхав на територію АЗС та опинився у кюветі. В той день були складні погодні умови на дорозі: туман та йшов сніг, видимість була обмежена.

Вважає, що саме водій автомобіль марки «FORD TRANZIT» д.н.з. НОМЕР_3 громадянин Великої ОСОБА_3 допустив порушення правил дорожнього руху, які стали наслідком ДТП, а зокрема внаслідок ДТП, що сталась з даним автомобілем раніше, не встановив знаку аварійної зупинки та не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, що є порушенням п.п. 2.10. «б», 9.10. ПДР.

Ці обставини підтверджуються на його думку поясненнями свідків, працівника поліції ОСОБА_4 та працівника АЗС ОСОБА_5 , яким суд належної оцінки не дав, а фактично взяв до уваги неправдиві пояснення ОСОБА_6 .

Суд, також не взяв до уваги те, що автомобіль DAF НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , яким він керував є вантажним автомобілем, який мав вагу з врахуванням вантажу 50 тон., а тому він не мав можливості маневрувати або здійснити екстрене гальмування, адже за складних погодних умов, в той день, це було небезпечно.

Заслухавши пояснення захисника на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до положень п. 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Висновки суду про порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР України, а зокрема п. 2.3 «б» є правильними та обґрунтованими.

Зазначені обставини, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення від 18.11.2020 року серії ОБ №090102, схемою місця ДТП, та письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , поясненнями, які надали у суді свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

З протоколу про адміністративне правопорушення, схеми ДТП вбачається, що транспортний засіб марки «Форд», д.н.з. НОМЕР_3 знаходився в момент ДТП на смузі розгону проїжджої частини дороги.

Ці обставини при наданні письмових пояснень підтверджував і водій ОСОБА_1 , який вказував: «транспортний засіб марки «Форд», д.н.з. НОМЕР_3 стояв на узбіччі проїжджої частини дороги на смузі розгону» причиною ДТП зазначав те, що він відволікся. Також, вказував, що інших обставин ДТП не пам`ятає.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ділянка траси була погано освітлювана, є голослівними, оскільки такі обставини заперечили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_5 , також зазначив, що на транспортному засобі «Форд» була увімкнена аварійна сигналізація.

Сукупність зазначених доказів давала підстави для висновку, що дії водія ОСОБА_1 , не дотримання ним вимог п. 2.3 «б» ПДР України знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з наслідками - пошкодженням транспортних засобів та майна АЗС «Маркет», оскільки він під час руху не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, станом транспортного засобу (пору доби, серпанок, сніг, ожеледицю, масу свого автомобіля) не врахував їх та відволікся, в результаті чого здійснив наїзд на автомобіль «FORD TRANZIT» д.н.з. НОМЕР_3 , який стояв на узбіччі дороги, в смузі розгону, який йому жодної перешкоди не створював.

Що стосується доводів ОСОБА_1 щодо невідповідності дій водія ОСОБА_7 , який за його твердженням не дотримався вимог п.п. 2.10. «б», 9.10. ПДР України, оскільки після настання ДТП не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки, то вони виходять за межі вказаного судового розгляду, ці обставини не можуть бути встановлені у даній справі, оскільки виходять за межі судового розгляду визначеного протоколом про адміністративне правопорушення складеного щодо ОСОБА_1 .

Ці обставини, можуть бути встановлені та перевірені лише за результатами розгляду протоколу складеного щодо ОСОБА_7 чи в цивільно правовому порядку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В постанові по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, повинно бути зазначено опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції постановляючи рішення про закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП щодо ОСОБА_1 дотримався вимог зазначених положень Закону та звільняючи ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, з нереабілітуючої обставини, зобов`язаний був встановити чи було вчинено правопорушення та чи винен він його вчиненні.

Саме до такого висновку у своєму рішенні дійшла колегія суддів ВС у складі Касаційного господарського суду від 16.04.2019 р. (справа 927/623/18) зазначивши, що застосування п. 7 ст. 247 КУпАП, виходячи з правового аналізу вказаної норми можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні правопорушення провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні правопорушення.

Доказів, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи апелянт не надав.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2021 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук