Справа №461/1993/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є., з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла УПП у Львівській області ДПП відносно, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ№106426, ОСОБА_1 , 04.03.2021 року о 07 год. 55 хв. по вул.Городоцька,61 у м.Львові керував автомобілем Renault днз НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем Peugeat днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину не визнав. Зазначив, що під час руху водій автомобіля Пежо почав його піджимати. При цьому ОСОБА_3 не було куди дітися, оскільки правору від нього була полоса громадського руху.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що він їхав в середньому потоці дороги. При цьому, ОСОБА_1 на автомобілі Рено почав його притискати і зачепив переднє праве крило і дверки.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності та потерпілого, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У відповідності із ст.9 КУпАП адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як встановлено КУпАП до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягуються учасники дорожнього руху, які порушили правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду справи не здобуто достатньо доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, що ставиться йому у вину виходячи з наступного.

Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п.10.3 Правил дорожнього руху у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Пунктом 13.3 Правил дорожнього руху передбачено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Бокового інтервалу не дотримався той автомобіль, який не залишив автомобілю ОСОБА_1 достатнього місця для руху по своїй смузі.

Зіткненням пошкоджена передня права частина автомобіля потерпілого, що свідчить що в момент зіткнення авто ОСОБА_1 знаходилось праворуч від автомобіля потерпілого.

Відповідно до п.11.2 Правил дорожнього руху на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

З протоколу огляду місця ДТП, з пояснень ОСОБА_1 та з механізму ушкоджень вбачається, що перестроювання робив потерпілий, який виїхав на смугу руху ОСОБА_1 . Таким чином, саме потерпілий повинен був надати дорогу транспортному засобу ОСОБА_1 , який рухався від нього праворуч.

З правого боку ОСОБА_1 знаходилась полоса громадського руху і він не мав можливості уникнути зіткнення без забороненного виїзду на смугу громадського транспорту. Останній їхав по своїй полосі, яка розташована з правового боку від полоси руху потерпілого, не заїджджав на іншу полосу і не порушував бокового інтервалу.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, під час розгляду справи не здобуто достатніх доказів наявності вини ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно із ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 130, 221, 280, 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП України закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.Є.Радченко