Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/1745/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021 м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Рішко Г.І. розглянувши матеріали, що надійшли з відділення поліції № 1 Берегівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянки України,

за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 050079 від 20.03.2021, згідно якого 20.03.2021, близько 21:50 години, в кафе-барі «Ташкент» в м.Виноградів пол вул.Копанська, 293, власник ОСОБА_1 надавав послуги з організації дозвілля, а саме: святкового заходу, чим порушив постанову КМУ №1236 із змінами згідно постанови КМУ №104 п.17.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду клопотання про закриття справи в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Доводи клопотання зводяться до того, що він не являється приватним підприємцем, а також власником кафе-бару «Ташкент». Вказує, що не є суб`єктом відповідальності за порушення правил щодо карантину людей, вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення, а отже в його діях відсутній склад правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, про необхідність закриття справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст. 44-3 ч.1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Так, в ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст. 29 цього Закону карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно п. 2 п.п. 11 постанови Кабінету Міністів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється:

11) проведення дискотек, робота розважальних закладів (нічних клубів), діяльність закладів громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо) з організацією дозвілля, у тому числі проведення святкових заходів, банкетів, майстер-класів, публічних подій.

В направленому до суду протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно ОСОБА_1 , від 20.03.2021 року, зазначено, що 20.03.2021, близько 21:50 години, в кафе-барі «Ташкент» в м.Виноградів пол вул.Копанська, 293, власник ОСОБА_1 надавав послуги з організації дозвілля, а сааме святкового заходу, чим порушив постанову КМУ №1236 із змінами згідно постанови КМУ №104 п.17.

З наведеної вище Постанови Кабінету Міністрів України, а також із норм КУпАП, які регулюють порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності витікає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП за порушення правил щодо карантину людей необхідна наявність наступних умов:

1) суб`єкт господарювання повинен здійснювати роботу, яка передбачає прийняття відвідувачів, зокрема торгівельного і побутового обслуговування населення;

2) складання протоколу про адміністративне правопорушення має відбуватися з дотриманням вимог КУпАП.

Стаття 55 Господарського Кодексу України вказує, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, адміністративній відповідальності за порушення правила щодо карантину людей, передбаченого у підпункті 11 пункту 2 Постанови, підлягають фізичні особи-підприємці та посадові особи юридичних осіб, до службових обов`язків яких входить забезпечення виконання відповідного правила.

При цьому, працівниками поліції не надано суду жодного доказу того, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем та власником даного кафе-бару «Ташкент».

В свою чергу, не визнаючи вину в інкримінованому правопорушенні, особою яка притягується до адміністративної відповідальності, до суду подано ксерокопію свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 , з якого вбачається, що власником кафетерію в АДРЕСА_2 , являється ОСОБА_2 .

Також, на підтвердження письмових заперечень ОСОБА_1 , надано ксерокопію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №572805, з якого вбачається, що фізичною особою-підприємцем, яка здійснює діяльність кафе-барі «Ташкент» є Добра- ОСОБА_3 .

В свою чергу протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 050079 від 20.03.2021 року не містить відомостей про свідків правопорушення, до протоколу не надано належних об`єктивних, безсторонніх та достатніх доказів, і які б дозволяли суду на підставі ст. 252 КУпАП зробити висновок про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 44-3 КУпАП.

Статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото-, і кінозйомки, відеозапису.

В якості доказу, на підтвердження обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи приєднано фотографію на якій зображено декілька людей, в приміщенні.

З долученого до протоколу та оглянутого в судовому засіданні відеозапису неможливо належним чином встановити сам факт вчинення правопорушення, неможливо встановити місце зйомки, дату зйомки, а також не можливо встановити яким приладом і ким зроблений даний відеозапис. Особи, які є на відеозаписі не залучалися працівниками поліції в якості свідків.

Відеозапис з відмовою ОСОБА_1 від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджує сам факт вчинення адміністративного правопорушення, а зображення на ньому неналежної якості.

В протоколі серії ВАБ №050079 від 20.03.2021 року не містяться посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотографування, протокол не містить взагалі інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення, а тому надана фотографія та диск з відеозаписом не можуть бути прийняті судом в якості належного та допустимого доказу вчинення адміністративного правопорушення.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП немає.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 заява №926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП).

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд прийшов до висновку, що в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які фактичні дані, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 44-3 КУпАП, а тому адміністративну справу про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 44-3 КУпАП слід провадженням закрити в зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.245,247, 252,280,283,284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 44-3 КУпАП, закрити у зв`язку звідсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області протягом 10 діб з моменту її винесення.

СуддяГ. І. Рішко