КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/5468/20
Апеляційне провадження №33/824/1978/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року провадження в справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевим судом зазначено про те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 30.04.2020 року о 03 год. 16 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не впускала сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до квартири, в якій він зареєстрований, чим позбавила фактично житла, своїми діями спричинила психологічне насильство в сім`ї, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, які свідчать про необґрунтоване складання працівниками Управління патрульної поліції в м. Києві протоколу про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю її вини, місцевий суд вважав за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності останньої за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 06.03.2021 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та визнати ОСОБА_2 винною у вчинені домашнього насильства за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також за ст. 126-1 КК України та призначити міру стягнення (покарання), поновити строки на оскарження постанови, які були пропущені з поважних причин.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що дії ОСОБА_2 , щодо позбавлення скаржника житла є економічним насильством по відношенню до нього, підлягають під ознаки правопорушення ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також за ст.126-1 КК України.

Вважає, що ОСОБА_2 вчинила дії в умовах небезпечної епідеміологічної ситуації ( короновірус СOVID-19) і це є обтяжуючими обставинами.

Він вбачає, що ОСОБА_2 вчинила психологічне насильство.

Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції є передчасною та незаконною.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а провадження у справі закриттю з наступних підстав.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати, зокрема, повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №359732, ОСОБА_3 30 квітня 2020 року близько 03 години 16 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , не впускала сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до квартири, в якій він зареєстрований, чим позбавила фактично житла, своїми діями спричинила економічне насильство в сім`ї, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 на основі якої складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №359732 від 30 квітня 2020 року ( а.с. 1 ).

У заяві ОСОБА_1 просив притягнути до відповідальності матір ОСОБА_3 , яка 30.04.2020 р. року приблизно о19.00 год. АДРЕСА_1 , не впускала його до квартири та повідомила, що він не може проживати за даною адресою.

ОСОБА_3 , в поясненнях від 30.04.2021 р. по суті повідомила, що вона не впустила до квартири сина, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , тому що півроку потому він їй погрожував.

Щодо теперішнього часу, то її син протиправних дій не вчиняв відносно неї.

На думку заявника, своїми діями ОСОБА_3 призвела до того, що він не міг проживати більше місяця в квартирі, був змушений гостювати у друзів ( перебуваючи в яких, він втратив паспорт), працював в організації, яка забезпечує роботою, житлом, харчуванням, умови проживання були небезпечні для здоров`я та несприятливі з епідеміологічної точки зору.

Це призвело до погіршення стану здоров`я ( виписка з лікарні про ГРВІ).

При цьому, під час апеляційного розгляду справи, суд другої інстанції вживав заходів для забезпечення участі в судовому засіданні ОСОБА_3 з метою перевірки законності оскаржуваного судового рішення, однак остання в судове засідання апеляційного суду не з`явилася.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді цієї справи, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому передчасно дійшов помилкового висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення пройшло більше трьох місяців з дня вчинення ОСОБА_3 правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП , тому суд вважає, що справа про притягнення останньої до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що постанова судді Подільського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Подільського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати і винести по справі нову, якою закрити провадження в справі на підставі п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк