КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1800/2021
Справа № 757/2523/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Швачка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Швачка Олексія Вікторовича на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 28.12.2020 року о 10 год. 02 хв. в м. Києві на бул. Л. Українки, 23, керував автомобілем Шкода, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода, різка зміна кольору покриву шкіри обличчя, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови, суд першої інстанції посилався на те, що обставини вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі фактичних даних протоколу про адміністративне правопорушення, письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції посилався на те, що з переглянутого в судовому засіданні диска із відеозаписом з місця події вбачається: 10:10 - працівник поліції в присутності двох свідків повідомляє про те, що ОСОБА_1 було зупинено під час керування ним транспортним засобом, при спілкуванні з ним було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння і запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога. На запитання працівника поліції ОСОБА_1 висловив відмову пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння в присутності двох свідків. При цьому, ОСОБА_1 не висловлював жодних зауважень на інформацію, яку в присутності двох свідків повідомили працівники поліції, зокрема, і щодо заперечення ним факту керування ним транспортним засобом в момент його зупинки поліцейськими; 10:25 - працівник поліції в автомобілі в присутності ОСОБА_1 оголошує повний зміст протоколу про адмінправопорушення, за змістом якого також повідомляє про обставини зупинки ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом Шкода, д.н.з. НОМЕР_1 тощо. Вказані обставини на даному відео, як і сам факт встановлених поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , останній також не заперечує, підписує протокол.

З огляду на викладене, суд першої інстанції розцінював позицію сторони захисту як надуману, безпідставну і таку, що спрямована на уникнення ОСОБА_1 від відповідальності за свої протиправні дії.

Таким чином, суд вважав доведеним наявність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, вважаючи його необґрунтованим, постановленим з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, захисник ОСОБА_1 - адвокат Швачко О.В. просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції у постанові не навів мотивів відхилення доводів сторони захисту про відсутність в матеріалах справи направлення на огляд ОСОБА_1 як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Суд першої інстанції не навів мотивів відхилення доводів щодо зупинення поліцейським водія ОСОБА_2 та ОСОБА_3 впорушення ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» для засвідчення відмови ОСОБА_1 про проходження огляду у лікаря нарколога та відсутність доказів зупинення водія Шкода Фабіа, держ. номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , крім слів поліцейського на відеозаписі.

Також, в порушення чинного законодавства поліцейським запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога замість вимоги поліцейського пройти огляд в закладі охорони здоров`я, затвердженого управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Крім того, вказує, що в порушення п. 1.10, 2.5 ПДР суд першої інстанції не навів мотивів відхилення доводів щодо незаконності вимоги поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 за відсутності у нього статусу водія. Суд першої інстанції не навів обґрунтування обставині: терміну освідування та огляду на стан наркотичного сп`яніння, терміни освідування і огляд є відмінним та вкладають в себе різні процедури. Суд першої інстанції виявляв упередженість, що порушує ст. 62 Конституції України, суперечить рішенню Європейського суду з прав людини Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, витлумачив всі сумніви доведеності вини ОСОБА_1 проти нього.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу, заперечував факт порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху та наполягав на тому, що він не керував автомобілем, не знаходився в стані наркотичного сп`яніння, до приїзду поліцейських він близько 7 хвилин стояв на узбіччі поряд із зупиненим автомобілем.

Адвокат Швачко О.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та адвоката Швачка О.В., дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги та переглянувши відеоматеріали досліджуваних подій за участю водія ОСОБА_1 , вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В обґрунтування вини ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на відеозапис нагрудної камери інспектора патрульної поліції та пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Однак, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст зазначених матеріалів, вважаю, що суд першої інстанції при розгляді даної справи належним чином не перевірив обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не надавши належну та об`єктивну оцінку поясненням та запереченням ОСОБА_1 , внаслідок чого дійшов помилкових висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, враховуючи наступне.

Так, порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п. 6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм є також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідальність за статтею 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП наявні надруковані пояснення на бланку Управління патрульної поліції ДПП України в м. Києві, які підписані 28.12.2020 року свідком ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_3 .

Зі змісту відеозапису з нагрудної камери працівника поліції АА 00539 встановлено, що водії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зупинені працівниками поліції для засвідчення відмови від проходження огляду.

Разом з тим, суд оцінює такі письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 28.12.2020 року в частині того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, як недопустимі, оскільки з матеріалів справи встановлено, що зазначені особи були зупинені на вимогу інспектора патрульної поліції, а тому безпосередньо не були свідками того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Крім того, з переглянутого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції АА 00539, який містить два відео файли, не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

Так, з відеозапису, а саме з першого відео-файлу (….3725) вбачається, що початком досліджуваних подій є те, що працівник поліції повідомляє двом свідкам про те, що за порушення правил ПДР працівниками патрульної поліції було зупинено автомобіль Шкода, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_1 . При спілкуванні з водієм було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння і запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога для перевірки його стану. На пропозицію поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляду у лікаря-нарколога, останній відмовився від проходження такого огляду.

З другого відео-файлу (….3726) вбачається, що події відбуваються в автомобілі працівників патрульної поліції, де ОСОБА_1 оголошується повний зміст протоколу про адміністративне правопорушення, порядок та процедура його розгляду. Після цього, працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 підписати протокол про ознайомлення з ним та заявлено про необхідність написати пояснення «зобов`язуюсь не керувати автомобілем протягом доби».

Отже, відеозапис з нагрудної камери працівника поліції АА 00539 та пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підтверджують факт того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Як вбачається з відповіді Управління патрульної поліції у м. Києві від 12.03.2021 року на запит адвоката Швачко О.В., підставою зупинки ОСОБА_1 було порушення правил дорожнього руху України, а саме- п.п. 17.1 - водій здійснив рух транспортного засобу по смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП України.

Однак матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних об`єктивних даних не лише про рух вказаного вище автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а й про наявність передбачених законом підстав для його зупинки працівниками поліції.

Крім того, в заздалегідь надрукованих поясненнях, які підписали свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом « з ознаками ( алкогольного, наркотичного) сп`яніння, у моїй присутності відмовився: від проходження тесту на стан алкогольного ( наркотичного) сп`яніння; від підпису матеріалів».

Отже , зазначені пояснення суперечать як змісту відеозапису, так і змісту протоколу про адміністративне правопорушення щодо виду сп`яніння, ознаки якого вбачали інспектори патрульної поліції у ОСОБА_1 , оскільки в поясненнях зазначено про наявність ознак обох видів сп`яніння : алкогольного, наркотичного.

Крім того, відповідно до пунктів 1-7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд лише на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п. 12. розділу ІІ Інструкції , у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Таким чином, зазначена у вищевказаних поясненнях пропозиція інспекторів патрульної поліції ОСОБА_1 щодо проведення одночасно «тесту» як на стан алкогольного, так і на стан наркотичного сп`яніння суперечить також вимогам законодавства.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 265-2 та 266 КУпАП за наявності підстав вважати, що особа, яка керує транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, зобов`язаний тимчасово затримати транспортний засіб та відсторонити водія від керуванням транспортним засобом.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що працівники поліції, склавши відносно ОСОБА_1 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в порушення вимог ст.ст. 265-2 та 266 КУпАП не здійснили тимчасове затримання транспортного засобу, не відсторонили ОСОБА_1 від керування цим транспортним засобом, підтвердивши цим необґрунтованість підозр щодо перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння та відсутність підстав для направлення його для огляду на стан сп`яніння.

Також слід зазначити, що частина 1 ст. 130 КУпАП України передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення всупереч вимогам ст. 130, 266 КУпАП зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проведення «освідування на стан наркотичного сп`яніння», тоді як вказаними нормами КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та вищевказаною Інструкцією передбачено проведення огляду.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Разом з тим, за змістом ст. 241 КПК України, освідування - це слідча дія, що полягає в огляді підозрюваного, свідка чи потерпілого для виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. Освідування здійснюється на підставі постанови прокурора та, за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря.

Наведені обставини дозволяють стверджувати про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б дозволили зробити висновок про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції може нести лише водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, а не особа, яка знаходилася біля транспортного засобу, що стояв.

Отже з матеріалів даної справи не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто не доведено його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Швачка Олексія Вікторовича - задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити з підстав, передбачених п.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук