провадження № 3/947/3788/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Літвінова І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за протоколом серія ВАБ № 573452, які надійшли з ЮП СП Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює на найму, адреса проживання: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 18.03.2021 року близько 11:30 годин малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи в їдальні ОЗОШ № 27 за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 33 виражався нецензурною лайкою та принижував честь та гідність малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , чим порушив ст. 173 КУпАП, однак не досяг 16-ти річного віку тому притягнута до відповідальності його мати ОСОБА_1 .

Вказані дії ОСОБА_1 були кваліфіковані інспектором поліції за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Згідно ст. 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішується питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи зібрані необхідні додаткові матеріали, які мають значення для правильного вирішення справи.

В ході дослідження наданих до суду матеріалів адміністративної справи суд приходить до висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають об`єктивній дійсності, не підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та зібраними доказами, суперечать вимогам діючого матеріального права, оскільки не описують адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП, згідно диспозиції даної норми, настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не може вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 р. у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Таким чином, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких актів, батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення окрім іншого зазначається нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Із вказаними положеннями кореспондуються (та конкретизують їх) вимоги пункту 9 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015, яким передбачено, що у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» викладається суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

З огляду на викладене, з урахуванням системного аналізу національного законодавства, можна прийти до висновку, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , норма матеріального права, застосування якої вимагають положення ч.1 ст.184 та ст.256 КУпАП застосована не була, оскільки не було конкретизовано:

по-перше: у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї малолітньої дитини;

по-друге: яких саме обов`язків особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не виконала та яким саме актом національного законодавства (підпунктом, пунктом, абзацом, частиною, статтею закону чи підзаконного акту) такі обов`язки їй приписано.

Наведене прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29 червня 2010 року у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено які саме неправомірні діяння ОСОБА_1 вказують на її ухилення від батьківських обов`язків; від виконання яких саме обов`язків було здійснено ухилення; яким нормативно-правовим актом (актами) такі обов`язки передбачено.

У відповідності до ч.2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Статтею 9 КУпАП передбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В ході аналізу протоколу про адміністративне правопорушення в частині складу адміністративного правопорушення зазначено, що малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи в їдальні ОЗОШ

№ 27 за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 33 виражався нецензурною лайкою та принижував честь та гідність малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , чим порушив ст. 173 КУпАП, однак не досяг 16-ти річного віку тому притягнута до відповідальності його мати ОСОБА_1 .

При цьому, суб`єктами адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП можуть бути виключно особи, які досягли 16-річного віку на момент вчинення адміністративного правопорушення.

Натомість, у протоколі про адміністративне правопорушення здійснено посилання як на суб`єкта вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП на малолітню особу (малолітній ОСОБА_2 ).

Кодекс України про адміністративні правопорушення не дає дефініції поняття «малолітня особа», однак визначення вказаного поняття міститься в цивільному та кримінальному процесуальному законодавстві, що дозволяє застосувати аналогію закону до його розуміння.

Визначення вказаного поняття міститься в п.11 ч.1 ст. 3 КПК України де малолітню особу визначено як дитину до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Диспозицією ч.1 ст.184 КУпАП, як раніше зазначалося, передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Положеннями ч.3 вказаної статті передбачено відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу, що тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють.

Тобто, вчинення сином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП як юридичної підстави відповідальності самої пані ОСОБА_1 могло мати місце виключно у разі вчинення такого правопорушення ним у віці з 14 до 16 років і, в такому випадку, тягнуло б за собою відповідальність передбачену ч.3 ст.184 КУпАП.

Згідно п.17 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 у разі вчинення адміністративного правопорушення неповнолітньою особою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років протокол про адміністративне правопорушення складається стосовно одного з батьків неповнолітньої особи або особи, яка їх замінює, відповідно до частини третьої статті 184 КУпАП.

Враховуючи те, що на момент подій, які стали фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності її сину виповнилося лише 10 років його дії, які особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення розцінила як порушення ст. 173 КУпАП не могли ставитися в підставу юридичної відповідальності матері ОСОБА_1 , оскільки така конструкція адміністративного правопорушення діючим кодексом не передбачена.

Зазначені обставини виключають можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з підстав вчинення її сином адміністративного правопорушення, а використання юридичної конструкції норми ч.3 ст.184 КУпАП для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 є некоректним.

Таким чином, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою не вірно визначено юридичну підставу адміністративної відповідальності та визначено вину ОСОБА_1 діяння, яке не передбачене диспозицією ч.1 ст. 184 КУпАП.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Найбільш об`єктивну інформацію про подію за твердженнями ОСОБА_1 зафіксовано на камерах відео-спостереження, однак матеріали відео-фіксації на заяву ОСОБА_1 від 19.03.2021 їй для ознайомлення не надані, співробітниками поліції, якими провадився збір доказів у справі, до матеріалів справи не долучено.

В силу вимог ст. 252 КУпАП посадова особа здійснює оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням. Посадова особа, якій в силу вимог

ст. 251 КУпАП поставлено в обов`язок збирання доказів оцінює їх з огляду на їх достатність та повноту в контексті можливості органом чи посадовою особою, яка провадитиме розгляд справи про адміністративне правопорушення прийняти на їх основі законне та обґрунтоване рішення.

Питання долучення до матеріалів справи відеозаписів ОСОБА_1 ставилося не лише в її заяві адресованій адміністрації школи, також в заяві, адресованій до органу поліції.

Тож викладені доводи викликають сумніви у об`єктивності збору доказів у справі, їх достовірності, оскільки породжує розумні сумніви, що ґрунтуються на тому, що посадовою особою, яка провадила збір доказів не надано належної уваги залученню до справи тих, які можуть надати суду уявлення про об`єктивну картину подій, які стали підставою для адміністративної відповідальності.

Докази надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень, витягів з ІТС ІПНП та інші матеріали викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів.

Таким чином, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не підтверджена наявними доказами, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 184 ч.1, 245, 247, 256, 278, 280 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Літвінова І. А.