ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/548/21
Провадження №3/477/380/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 44? КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративну відповідальність серії ВАБ №054439 від 24 березня 2021 року, в той день о 17.30, ОСОБА_1 , будучи директором магазину-кафе, що розташований по АДРЕСА_2 , допустив порушення карантинних вимог, визначених постановою Кабінетів Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, а саме: продавець цього магазину, будучи без захисної маски, здійснювала реалізацію товарів відвідувачам, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44? КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши докази в справі, прийшов до наступних висновків.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 44? КУпАП настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тобто диспозицію правопорушення є бланкетною і відсилає до інших нормативно-правових актів, які регулюють сферу санітерно-гігієнічних, протиепідемічних заходів та норм і правил.

Так, 09 грудня 2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В ній визначено, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня до 30 квітня 2021 р. на території України встановлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 651 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

В зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення не записано який саме пункт постанови КМУ № 1236 порушив ОСОБА_1 .

В той же час, в цій постанові КМУ визначено, що під час дії карантину забороняється, зокрема перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, а також під час діяльності суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, необхідно забезпечити працівників засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками або респіраторами, та здійснювати належний контроль за їх використанням.

Таким чином об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44? КУпАП, яке вміняється ОСОБА_1 полягає у невчиненні контролю за підлеглими співробітниками магазину виконання карантинних обмежень та заходів, в тому числі й носіння захисних масок.

Суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є вина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Постанова судді, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані це дані, які мають зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказуваних фактів. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте суду не надано підтверджувальних даних про те, що ОСОБА_1 є директором певного магазину, на надано документів про функціювання суб`єкту господарювання, документів про його посаду, посадові обов`язки. Суду не надано такого доказу як наприклад відеозапису вчинення правопорушення.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано тільки два пояснення ОСОБА_2 , яка є продавцем, та самого ОСОБА_1 , але в них відсутні дані про те, що останній неналежним чином виконував свої обов`язки, не дотримуючись вимог карантинного законодавства.

Саме по собі підтвердження в пояснення громадянкою ОСОБА_2 факту неналежного носіння захисної маски не підтверджує, що це було вчинено нею через неналежний контроль з боку її керівника.

Отже, крім протоколу про адміністративне правопорушення, співробітниками поліції не зібрано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44? КУпАП, а сам протокол про адміністративне правопорушення, як єдиний беззаперечний доказ на підтвердження його вини за наявності зазначених вище суперечностей, суд не може прийняти.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Статтею 7 КУпАП, передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

За ч.1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ, як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінов проти України» рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно

ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44? КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44? КУпАП, закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу цього правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд.

Суддя Р.В. Козаченко