КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 368/638/20 Головуючий у суді першої інстанції - Іванюта Т.Є.
Номер провадження № 33/824/1987/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Владімірової О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 28 липня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, хитка хода). Від проходження медичного огляду на місці зупинки та проходження медичного огляду в медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 28 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій він просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 28 липня 2020 року, скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції належним чином не здійснив його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, оскільки здійснював виклик лише один раз й конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній». Також зазначено, що оскаржувана постанова апелянту взагалі не направлялась, а про її існування останньому стало відомо тільки 16 березня 2021 року під час ознайомлення із матеріалами справи.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції допустив порушення закону не дослідивши матеріали справи, що надійшли від поліції, в яких містяться значні розбіжності, а саме в поясненнях свідків зазначено, що відносно нього складено адміністративний протокол за ч.2 ст.130 КУпАП, хоча в самому протоколі зазначено ч.1 ст.130 КУпАП. Судом не було надано правову оцінку напису в протоколі великими цифрами та буквами «16-30 ГОДин». Вказано, що в самому протоколі є виправлення і тому не зрозуміло о котрій годині його було складено. ОСОБА_1 зазначає, що підписи свідків в протоколі взагалі не схожі з їх підписами в поясненнях, а пояснення свідків написані як під копірку й в кінці вказаних пояснень відсутній рукописний запис «пояснення з моїх слів записано вірно мною прочитано», що викликає великий сумнів в їх правдивості.

В апеляційній скарзі також зазначено, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, а саме надавався прилад «Драгер» не укомплектований одноразовим муштуком та поданий не зі спеціального схову (чемоданчика), а взято було з дивану заднього сидіння автомобіля, що й стало причиною відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці.

ОСОБА_1 також наголошує, що співробітники поліції мали відсторонити його від керування транспортним засобом, скласти акт затримки транспортного засобу, проте ними цього зроблено не було, що свідчить, на думку апелянта, про порушення законності працівниками поліції.

Крім того, апелянт також наголошує, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувана постанова була ухвалено 27 серпня 2020 року, тобто пройшло більше трьох місяців від дня вчинення правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, разом з тим апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, доводи ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 28 липня 2020 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2020 року було винесено оскаржувану постанову (а.с.13). Із тексту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився.

Також в матеріалах справи міститься конверт із вкладенням та рекомендованим повідомленням, адресований ОСОБА_1 , який повернувся на адресу суду першої інстанції із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.10).

Таким чином, доказів вручення ОСОБА_1 судової повістки про призначене судове засідання на 28 липня 2020 року матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 28 липня 2020 року як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №379161 від 22 травня 2020 року, відповідно до якого 22 травня 2020 року в м. Новодністровську по вул. Т-0211 км. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Рено Дастер», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, хитка хода). Від проходження медичного огляду на місці зупинки та проходження медичного огляду в медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 22 травня 2020 року від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.4-5);

- у довідці №9, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Сокирянська районна лікарня», відповідно до якої 22 травня 2020 року ОСОБА_1 відмовився від огляду та медобстеження на стан сп`яніння (а.с.2).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що в поясненнях свідків та в протоколі містяться відмінності щодо зазначення частини статті 130 КУпАП, а саме в поясненнях свідків вказано, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 статті 130 КУпАП, а в протоколі - за ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційним судом сприймаються критично виходячи з наступного.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 пояснив, що до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП його притягнуто на протязі року вперше.

Крім того, відповідно до довідки НПУ ГУНП в Чернівецькій області Кельменецький відділ поліції Новодністровське відділення поліції від 12 червня 2020 року №2034/123/43/01-2020, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2019 року по 2020 рік до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.6).

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 у порушення вимог пункту 2.5 ПДР від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану сп`яніння відмовився, що встановлено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №379161 від 22 травня 2020 року, та приймаючи до уваги, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності за вказані дії, то ці дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не можуть бути кваліфіковані за іншими частинами ст.130 цього Кодексу, якими передбачено посилену відповідальність.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала та двома свідками. Крім того, в матеріалах справи містяться також пояснення ОСОБА_1 від 22 травня 2020 року, де вказано, що останній відмовляється від дачі пояснення згідно статті 63 Конституції України (а.с.3).

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, хитка хода, виявлені працівниками поліції 22 травня 2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п.п. 1,2,3 п. 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

Обставини, зазначені в протоколі повністю узгоджуються із довідкою №9, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Сокирянська районна лікарня» й показами свідків.

Крім того, доводи апелянта про те, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, а саме надавався прилад «Драгер» не укомплектований одноразовим муштуком та поданий не зі спеціального схову (чемоданчика), а взято було з дивану заднього сидіння автомобіля, що й стало причиною відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці, апеляційним судом також сприймаються критично, оскільки в такому випадку ОСОБА_1 мав прийти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, проте й від останнього варіанту ОСОБА_1 відмовився. Крім того про зазначені обставини, щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» ОСОБА_1 ні в поясненнях на протоколі не зазначав, що фактично позбавило працівників поліції з цього приводу опитати свідків та спростувати вказані доводи.

Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі самостійно посилається на факт своєї відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що підтверджує наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що письмові пояснення свідків складені останніми не власноруч, а написані як під копірку, внаслідок чого такі пояснення не можна вважати належними і допустимими доказами, суд апеляційної інстанції вважає надуманими, оскільки письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повністю узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення від 22 травня 2020 року щодо відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та підтверджується довідкою з лікарні.

Посилання апелянта на те, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова була винесена 27 серпня 2020 року, а не 28 липня 2020 року, що свідчить про те, що пройшло більше трьох місяців для притягнення його до відповідальності, а тому провадження має бути закрито, апеляційним судом відхиляються, оскільки оскаржувану постанову було винесено 28 липня 2020 року, а не 27 серпня 2020 року. Відомості в Єдиному державному реєстрі судових рішень говорять лише про те, що її було надіслано до реєстру 27 серпня 2020 року, зареєстровано 28 серпня 2020 року та оприлюднено 31 серпня 2020 року.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова Кагарлицького районного суду Київської області від 28 липня 2020 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 28 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 28 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський