Справа № 711/282/21
Номер провадження 3/711/287/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Черкаській області, про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНКПП: НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській областіпро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 128141 12.01.2021 року в м. Черкаси по вул. Митницька, в громадському місці, а саме в магазині «Сіті Маркет», що по бул. Шевченка, 274, громадянин ОСОБА_1 , на законні вимоги та розпорядження працівника поліції не реагував, продовжував правопорушення, подія відбулася о 14 год. 20 хв., чим вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав.

Командир взводу № 1 роти № 4 БУПП в Черкаській області старший лейтенант поліції Гулий Максим Вікторович, в судовому засіданні пояснив, що 12 січня 2021 року був виклик на гарячу лінію 102 що відбувається конфлікт по бул. Шевченка, 274 а саме в магазині «Сіті Маркет» відбувається конфлікт ОСОБА_1 з адміністрацією магазину. Прибувши на місце виклику було виявлено ОСОБА_1 та представників адміністрації магазину. ОСОБА_1 порушував правила КМУ № 1236, оскільки не відпускають товар особам, на яких відсутня маска. На ОСОБА_1 була відсутня маска, яка закриває ніс і рот. Перестали працювати каси, не відпускався товар. Виклик здійснив ОСОБА_1 мотивуючи тим, що порушують його права як громадянина. ОСОБА_1 було роз`яснено, що в усьому світі відбувається пандемія, короновірусна хвороба, потрібно берегти життя і здоров`я людей. Пояснювалося, що він порушує норми КУпАП, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Але ОСОБА_2 не реагував, вів онлайн трансляцію в мережі Фейсбук, його мета зняти ролік. Він мотивував, що він не громадянин України, а людина. В ході спілкування з ОСОБА_1 , з`явилася дружина була також без маски. Була ще дитина. Рекомендував натягнути светра на носа і рот, не провокувати громадян, які знаходилися в магазині. Перестали працювати каси, зібралося скупчення людей, які робили йому зауваження, але він не реагував. Повідомляв, що це законна вимога, щоб він припинив правопорушення, але він маску не вдягав, роз`яснив, що порушує вимоги ст. 185 КУпАП. Товариші також опозиціонують себе не як громадяни України, а як людина, це якась община. ОСОБА_1 був затриманий згідно чинного законодавства та доставлений до відділку для складання протоколу. Згідно кодексу про адміністративне правопорушення уповноважена особа має право затримувати особу, встановлення особи правопорушника та складання протоколу. Згідно ст. 35 «Про Національну поліцію» уповноважена особа має право застосувати спец.засоби, а саме кайданки. Крім того, залишили дитину в магазині, 4-5 років. Ні мати, ні ОСОБА_1 за неї не згадали.

ОСОБА_3 суду пояснив, що в мережі Фейсбук випадково побачив трансляцію, як у невідома особа, а саме - ОСОБА_1 стався конфлікт в магазині з поліцейським. Відомо, що ОСОБА_2 з дружиною і дитиною перебували в магазині без маски, їх не обслугували на касі оператори, чим порушувались їх права як споживачів. Поліцейський ставився до ОСОБА_2 дуже упереджено. Законної вимоги не було оголошено, вони коментували постанови КМУ і все. Бачив як ОСОБА_4 заламує ОСОБА_2 . Приїхавши в наркодиспансер, ОСОБА_2 повели на експертизу. Силою його туди заволокли. Він нічого не вживав. Перепалка з поліцейським ОСОБА_5 получилась. Немає порядку проведення експертиз на інших осіб, окрім водіїв на стан сп`яніння. Поїхав за ними в Соснівський райвідділок на Пастерівську. Складали адмін.матеріали по ст. 44-3 та 185 КУпАП. Злісної непокори у ОСОБА_2 не було, був тверезий, можливо десь перехвилювався. Підказував ОСОБА_2 що робити і говорити, щоб ОСОБА_6 ознайомили з правами, надали захисника. Після складання протоколу ОСОБА_2 відмовився підписувати протокол, ОСОБА_5 другий екземпляр не вручив протокол до сьогоднішнього дня. Були запрошені поняті, які закрилися в кімнаті. ОСОБА_2 зняли кайданки, відпустили його.

ОСОБА_7 суду пояснив, що 12 січня 2021 року подзвонила дружина ОСОБА_6 , що вони пішли з донькою в магазин за продуктами, за продтоварами, його відмовляються обслуговувати і визвали поліцію. Коли почалася суперечка між ОСОБА_6 і працівниками поліції, дружина ОСОБА_6 приїхала і забрала мене до магазину. Я став свідком того, що ОСОБА_6 пояснював працівникам поліції те, що він людина, громадянин повідомляє про свій статус і просить діяти згідно цього статусу, але працівник поліції на його слова не реагував. Потім я почав пояснювати поліцейському, що є статуси людей згідно Конституції України і є права людини. До мене підійшли охоронники магазину, почали мені розповідати, що зараз такі закони. Поліцейський не виконував своїх посадові інструкції а саме не зупиняв незаконні дії працівників магазину. ОСОБА_4 пред`являв підроблене посвідчення, яке не відповідає постанові КМУ № 1137 від 27.12.2018 року. Коли я спілкувався із охоронниками магазину, я побачив, що працівники поліції повели кудись ОСОБА_6 . Вони на вулиці одягли ОСОБА_6 кайданки, посадили в автомобіль і повезли в наркодиспансер. Після наркодиспансеру повезли ОСОБА_2 в райвідділ поліції для складання протоколу. Він не бунтував, не порушував порядок, незаконно тримали його в кайданках. Права не роз`яснювали ОСОБА_2 , протокол не вручили.

ОСОБА_8 суду пояснила, що 12 січня 2021 року чоловік прийшов до магазину з дитиною. Продавці не хотіли відпускати товар, оскільки він був без маски. ОСОБА_6 з поліцейським знаходилися не біля кас, не перешкоджали роботі магазину. В магазині протокол не складався. Поїхали в наркодиспансер. Нічого не пояснювали.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 128141 12.01.2021 року ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а саме за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку та громадської безпеки.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у злісній непокорі, тобто у відмові виконати законне розпорядження або вимогу працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також у вчиненні таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 будучи в громадському місці, на законні вимоги та розпорядження працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, не реагував, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та пояснення ОСОБА_9 ОСОБА_10 , а також рапорт командира взводу № 1 роти № 4 БУПП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Гулого М.В. від 12.01.2021 року.

В даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшлося підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП. А саме не вказано, яку саме законну вимогу працівника поліції не виконав ОСОБА_1 .

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

В судове засідання для дачі пояснень викликалися свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проте останні не з`явилися, про причину неявки суд не повідомляли.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_9 ОСОБА_10 , які додані до протоколу, Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП є саме злісна непокора, тобто у відмові виконати законне розпорядження або вимогу працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку (формальний склад).Оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаного порушення, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті ст.185 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.185, 247, 254, 256, 279, 283 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КпАП України - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови виготовлений та проголошений 08 квітня 2021 року о 14 год.

Суддя: Ю. В. Михальченко