ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/265/21

Номер провадження 3/495/167/2021

06 квітня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкова Ю.Ф., із участю секретаря судового засідання Ткаченко О.М.,

розглянувши матеріали, що надійшли від Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянина України, безробітного, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі Кодекс, у чинній редакції на день події),

встановила:

18 січня 2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 Кодексу.

За результатами розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 встановлено наступне.

1.Суть адміністративного правопорушення, опис обставин.

1.1. Поліцейський СРПП №3 старший сержант поліції склав протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №502345 від 07 січня 2021 року відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 Кодексу (арк. спр. 3).

Відповідно до вказаного протоколу 07 січня 2021 року о 04:56 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Шкода, днз НОМЕР_1 (далі - ТЗ) по вулиці Лікарняній у селі Старокозаче Білгород-Дністровського району з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Також зазначено: «від проходження у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків». Зазначено, що вказаними діями ОСОБА_1 порушив пункти 2, 5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свідками зазначено: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).

2.Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

2.1. У судовому засіданні 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 пояснив, що пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння йому працівники поліції не пропонували. Також зазначив про відсутність в адміністративних матеріалах відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) поліцейських. Заперечив присутність свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 під час оформлення протоколу. А із письмових пояснень вказаних свідків неможливо встановити час і місце надання цими особами свідчень. Звернув увагу, що рух ТЗ після складання протоколу працівники поліції не заблокували, не доставили його і на спеціальний майданчик для зберігання; його як водія від керування ТЗ не відсторонили.

2.2. Додатково зазначив, що близько п`ятої години ранку 07 січня 2021 року відвозив свою матір у лікарню у зв`язку із її поганим самопочуттям; алкоголю перед початком руху авто не вживав, у стані алкогольного сп`яніння не перебував; протокол підписав та визнав свою вину у зв`язку із значним хвилюванням.

3.Позиція поліцейського СРПП №3 старшого сержанта поліції ОСОБА_4

3.1. У судовому засіданні 18 лютого 2021 року старший сержант поліції ОСОБА_4 пояснив, що о 04:56 год. 07 січня 2021 року зупинив ТЗ Шкода, днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . У ході спілкування і перевірки документів виявив у водія ознаки алкогольного сп`яніння: нестійку ходу, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Особи, зазначені у протоколі як свідки, пояснення надавали у відділку поліції. Нагрудними відеокамерами (відеореєстраторами) подія не фіксувалась у зв`язку із розрядженням акумуляторів пристроїв.

3.2. Зазначив, що додаткових пояснень, доказів у нього немає.

4. Розгляд справи.

4.1. У судові засідання 18 лютого, 05, 25 березня представник органу, який оформив адміністративний матеріал, не прибував, додаткових доказів, пояснень суду не надав.

4.2. Викликані у судове засідання на 05 березня свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 також не прибули (арк. спр. 41, 42).

4.3. Представник ОСОБА_1 адвокат Федорончук І.В. 08 лютого, 05, 24 березня, (арк. спр. 14, 48, 50) заявляв клопотання про відкладення судового розгляду з метою збору додаткових доказів, які судом були задоволені. Однак, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи від 06 квітня 2021 року судом відмовлено з огляду на закінчення строку, визначеного статтею 38 Кодексу, для накладення адміністративного стягнення.

5. Норми права; висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу з наступних підстав.

Відповідності до статті 1 Кодексу, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме статей 9, 245, 252 Кодексу, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

До протоколу суду надано пояснення свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , написані працівниками поліції, які зазначають про відмову ОСОБА_1 пройти медогляд у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні правопорушення, в тому числі й адміністративного, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Суд з метою дотримання принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, права на захист від пред`явленого обвинувачення, а також з дотриманням положень статті 6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, викликав для допиту свідків.

Свідки обвинувачення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про день, місце та час розгляду справи, до суду не з`явились, причини неявки не повідомили суду.

Ці обставини не тільки позбавляють суд можливості допитати свідків та оцінити їх показання у відповідності до положень статті 252 Кодексу, але й ставлять під сумнів факт існування свідків - очевидців події. З наведених підстав суд вважає, що показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , допит яких не можливо провести в судовому засіданні з наведених вище підстав та надати їм оцінку, не можуть слугувати доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 роз`яснено, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 Кодексу мав надати зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до статті 251 Кодексу відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення; зокрема відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції інспекторів, які причетні до складання протоколів про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні старший сержант поліції ОСОБА_4 пояснив, що нагрудними відеокамерами (відеореєстраторами) подія не фіксувалась у зв`язку із розрядженням акумуляторів пристроїв.

За нормою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який грунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Беззаперечних доказів вчинення 07 січня 2021 року ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу суду не надано.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як зазначено в частині першій, другій статті 7 Кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушенняє: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Як зазначено в статті 247 Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, оцінюючи докази у сукупності, суддя приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу (факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу є недоведеним.), у зв`язку з чим, провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 7, 9, 124, 245, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановила:

Провадження у справі №495/265/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.Ф. Волкова