Справа 556/70/21
Номер провадження 3/556/88/2021
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року. Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого - судді Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

за участю особи, відносно якої складено Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

адвоката Печончика О.В.

розглянувши матеріали, що надійшли від Володимирецького ВП Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працює,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 05.01.2021 року серії ДПР18 №093823, 05 січня 2021 року, біля 14 год. 10 хв., ОСОБА_1 в с. В.Цепцевичі, по провул. Медичному, керував автомобілем марки «BMW520 І», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на визначення стану сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 суду пояснив, що 04 січня 2021 року, близько 01.00 год. ночі, в с. В.Цепцевичі, по провулку Медичному, він рухався автомобілем марки «BMW520 І», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, здійснив наїзд на металево-дерев`яну лавку, розташовану на території Великоцепцевицької амбулаторії сімейної медицини. Потім поїхав до кума ОСОБА_2 , залишився в нього до ранку. 05.01.2021 р., вранці, прийшов дільничний, попросив документи на машину та викликав поліцію. Працівники поліції відвезли його спочатку до лікарні, потім до Володимирецького відділення поліції, після чого відпустили додому. Пройти тест на стан алкогольного сп`яніння йому не пропонували. Дійсно вживав спиртні напої, однак автомобілем не керував. Машина стояла на подвір`ї ОСОБА_2 .

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Печончик О.В. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.ОСОБА_1 не було роз`яснено прав, передбачених ст. 268 КУпАП. 05.01.2021 року останній транспортним засобом не керував і відповідно вказане адмінправопорушення вчиняти не міг. Свідки запрошені при цьому не були. Відеозапис відсутній.

Свідок ОСОБА_2 , суду пояснив, що 04.01.2021 року, близько 01.00 год. ночі, до нього приїхав ОСОБА_1 . Вживали спиртні напої. Вранці прийшов дільничний, приїхали працівники поліції. Про що вони говорили на вулиці не чув, автомобіль ОСОБА_1 стояв у дворі. ОСОБА_1 забрали з хати в кайданках і повезли.

Заслухавши учасників процесу,дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №093823 від 05 січня 2021р.не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення, тобто не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «BMW520 І», номерний знак НОМЕР_1 , та зупинення його працівниками патрульної поліції.

Таким чином, наявність такої обов`язкової умови притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як перебування особи у стані сп`яніння саме під час керування транспортним засобом, відсутня.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно з ч.2 ст. 266 КУпАП, п.п. 4, 5, 7 р.ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07.11.2015 року, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства. У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння). Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Виходячи зі змісту ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КупАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягає з`ясуванню, зокрема, чи було вчинене адміністративне правопорушення.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а також за відмову особи, що керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Однак із досліджених матеріалів справи, не вбачається, що ОСОБА_1 , саме керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Відповідно до п. 27 Постанови керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Подібний висновок ґрунтується і на положеннях ст.19 ч.2 Конституції України, у відповідності до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також і на вимогах ст.ст.6, 7 Закону України «Про Національну поліцію», з яких вбачається, що органи Національної поліції в своїй діяльності керуються принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зі змісту положень статті 130 КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону даного правопорушення складає саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, однак відповідно до вищезазначеної постанови ВСУ №14 від 23.12.2005 року, керуванням транспортного засобу є саме виконання функцій водія під час руху транспортного засобу. Проте в судовому засіданні не вдалося встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і його зупинки працівниками поліції.

Але для того, щоб виявити вказане правопорушення, транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Отже, лише при наявності у особи, яка керувала транспортним засобом ознак сп`яніння, а також ухилення особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відмова особи від проходження освідування на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, до якої не застосовувався поліцейський захід - зупинка транспортного засобу, не є об`єктивною стороною правопорушення, як наслідок відсутній склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до ст.ст.251, 252 КУпАП приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, суд оцінює докази в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. Такими доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, як це вбачається з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Всупереч даним вимогам Закону, суду не надано належних і допустимих доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції.

Згідно Розділу ІІ Інструкції «З оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 р. № 1376, Протокол про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію та номер. Усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18№093823 відносно ОСОБА_1 має виправлення , заповнений нерозбірливим почерком та чорнилами різного кольору.

З вище викладеного суд робить висновок про те, що начальником СРПП №4 Володимирецького ВП, під час складання даного протоколу, не дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та було порушено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Суд не приймає до уваги й пояснення свідків, долучені до протоколу, з огляду на те, що обидва повторюють повністю один одного, тобто є абсолютно ідентичними, і виконані шляхом друку щодо суті виявленого правопорушення, із заповненням лише заздалегідь заготовлених полів для анкетних даних та підписів свідків і особи, що його відібрала.

Крім того, свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зазначені у протоколі серії ДРП18№093823 від 05.01.2021 р., на неодноразові виклики до суду не з`являлися. Згідно рапорту інспектора СРПП Відділення №1 Вараського РВП від 01.04.2021 р., вище зазначені свідки відмовляються давати пояснення по справі, оскільки вони з ОСОБА_1 односельчани.

Інших доказів, в заперечення вище вказаного, суду не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі Кобець проти України (з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey), згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом .

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах Малофєєва проти Росії ( Malofeyevav. Russia , рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та Карелін проти Росії ( Karelin v. Russia , заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), де ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що …суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) .

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДРП18№093823 від 05.01.2021 року, складений відносно ОСОБА_1 не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Враховуючи вище викладене, вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні належними та допустимими доказами не доведена, а обставини зазначені в протоколі не підтверджені.

Як зазначено в ч.1,2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. (ст.245 КУпАП)

А як зазначено в ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що поза розумними сумнівами винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП не доведена, відтак, його притягнення до відповідальності не може грунтуватися виключною мірою на припущеннях.

Таким чином, не вбачаючи сукупності фактичних даних, що підтверджують в силу ст. 251 КУпАП наявність ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя вважає за необхідне винести постанову про закриття провадження в справі.

Керуючись ст.ст. 247 , 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Суддя: