Справа № 265/2152/21
Провадження № 3/265/1132/21
П О С Т А Н О В А

20 квітня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, Козлов Д. О., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції № 2 Маріупольського районного Управління поліції ГУ НП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої ФОП, ІПН: НОМЕР_1 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 представниками поліції обвинувачується в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, на підставі складеного протоколу від 18 березня 2021 року, в якому зазначено, що 18 березня 2021 року близько 15-20 год. ОСОБА_1 знаходилась на робочому місці в кафетерії по вул. Пашковського 14 в м. Маріуполі, де здійснювала прийом відвідувачів при відсутності урн для утилізації масок та перчаток, чим порушила правила щодо карантину людей, затверджених Постановою КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи за вказаним нею місцем проживання.

На підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , яка була обізнана про наявність відносно неї у суді справи про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 ч. 1 КУпАП.

Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 скористалась своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, щодо ненадання пояснень з приводу складеного відносно неї протоколу за ст. 44-3 ч. 1 КУпАП.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступних висновків.

На підставі виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, будучи зареєстрованою в м. Маріуполі.

Факт виявленого 18 березня 2021 року по вул. Пашковського 14 в м. Маріуполі правопорушення зафіксований рапортом поліцейського ОСОБА_2 .

Натомість, суд не приймає до уваги вказаний рапорт працівника поліції, оскільки він не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а.

Суд зазначає, що викликаний судом свідок ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явився за невідомих суду причин.

Суд при цьому вказує, що оскільки такий свідок у судовому засіданні не допитувався та не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а також не був допитаний при складанні протоколу за ст. 44-3 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , тому він не може бути доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст. 44-3 ч. 1 КУпАП.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 27 червня 2019 року по справі № 560/751/17.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Суд зазначає, що за пп. 12 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104 до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» внесені зміни, за якими з 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється, зокрема, діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урни).

Суд зауважує, що підставою притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Зокрема, ст. 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду адміністративної справи у діях ОСОБА_1 не було встановлено складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Так суд зауважує, що доводи поліцейського щодо незабезпечення ФОП ОСОБА_1 централізованого збору використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урн) не були доведені жодними доказами, оскільки письмові пояснення у ОСОБА_1 не були відібрані, так само як не було проведено опитування свідка ОСОБА_3 щодо відомих йому обставин події.

Так само суд встановив, що зібраними по справі доказами не доведено взагалі здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 у приміщенні по АДРЕСА_2 , що виключає об`єктивну сторону правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 .

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 9 вересня 2011 року, заява № 16347/02, п. 1 резолютивної частини рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року, заява № 17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП у вигляді штрафу відносно посадових осіб в розмірі від 34 000 грн. до 170 000 грн. може бути за своєю каральною метою співвіднесена із санкцією за кримінальний злочин.

Отже, на підставі положень та тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

На підставі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При цьому за ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на наведене вмотивування, суд дійшов переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, закрити через відсутність в діях останньої складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя