КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/2099/2021
Справа 761/1978/20 Головуючий в суді І інстанції Кваша А.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисника Луценка С.О, розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року (дата винесення зазначена 11 березня 2020 року) на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 454 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 16 грудня 2020 року о 01 годині 40 хвилин в м. Києві по вул. Данила Щербаківського, 72, керував автомобілем марки DAEWOO Sens, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, блиск шкіри обличчя, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, та від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав на порушення порядку складання протоколу, встановленого в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, зокрема відсутні рапорти, відсутні підстави зупинки, відсутня відеофіксація вчинення правопорушення та складання протоколу.

Вказував, що виявлення, направлення та встановлення у нього ознак сп`яніння, зокрема наркотичного, встановлені з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зокрема йому не пропонували пройти освідування на місці, відсутня відмова від проходження освідування на місці.

Зазначив, що пояснення свідків суперечать матеріалам адміністративної справи, пояснення складені працівником поліції завчасно, заповнювалися бланки пояснень не свідками, свідки без пояснень та розуміння суті справи лише поставили свої підписи, незважаючи на текст самих пояснень і достовірність відображених обставин. Свідки та поліцейські, що складали протокол, фіксували правопорушення, доставляли його до медичного закладу, не були допитані в судовому засіданні.

Вважав, що Шевченківський районний суд м. Києва застосував норму права, що відсутня в КУпАП на час складання протоколу, тобто притягнув його до відповідальності за неіснуюче правопорушення.

Посилався на положення ч. 1 ст. 268, ст. 251, 272, 245, 247, 278, 280 КУпАП, ст. 19, 62, 92 Конституції України.

На підставі вищевикладеного просив скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року, провадження у справі закрити.

16 квітня 2021 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначено, що постанова містить невідповідність дійсним обставинам справи, виправлення таких невідповідностей не передбачено КУпАП і є підставою для скасування постанови від 11 березня 2020 року № 761/1978/20.

Зазначав, що заперечував і заперечує керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, і надане працівниками поліції двохвилинне відео не підтверджує порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху та на підтверджує наявності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки працівниками поліції не зафіксовано та не доведено керування скаржником транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, не зафіксовано вчинення скаржником інкримінованого йому правопорушення, свідки не можуть підтвердити той факт, що саме ця особа керувала транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а наданий до суду диск жодним чином не засвідчений і його ідентифікація і достовірність є сумнівними.

Вказував, що ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» встановлений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу, однак відповідно до протоколу від 16 грудня 2020 року причина зупинки відсутня, вказано, що особа керувала транспортним засобом в ознаками наркотичного сп`яніння, які встановити під час транспортного засобу неможливо; таким чином працівниками поліції безпідставно було зупинено транспортний засіб, а відповідно подальше складання протоколу та притягнення скаржника до адміністративної відповідальності є незаконним, такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 15 березня 2019 року в справі № 686/11314/17.

Посилався на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення і поясненнях зазначені свідки ОСОБА_2 - чоловік та ОСОБА_3 - жінка, однак на відео взагалі три чоловіки і хто є хто, встановити неможливо, крім того, особу свідка ОСОБА_3 встановлено на підставі посвідчення на тимчасове проживання і не встановлено, чи вона розуміє українську мову та які обставини засвідчує.

Зазначав, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові посилається на пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 17 січня 2020 року, які відсутні в матеріалах справи і невідомо звідки взяті судом, а також суд виніс постанову у справі № 761/1978/20, провадження № 3/761/1280/2020, яка в Шевченківському суді м. Києва не реєструвалася, рішення у формі постанови за вказаним номером і провадженням від 11 березня 2020 року не ухвалювалося.

Уточнивши доводи про притягнення його судом до відповідальності за неіснуюче правопорушення, викладені в апеляційній скарзі, зазначив, що у п. 2.5 Правил дорожнього руху вказано, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, однак у відповідності до норм чинного законодавства працівника міліції юридично не існує з 01 січня 2017 року, а отже і склад адміністративного правопорушення відсутній.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 020910 від 16 грудня 2020 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у присутності яких була вчинена відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 16 грудня 2020 року від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; зазначено, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідість обличчя.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що працівники поліції в порушення ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» безпідставно зупинили його.

Такі доводи апеляційний суд вважає безпідставними та зазначає, що вказані обставини не є предметом дослідження в даному провадженні і дії працівників поліції щодо зупинки можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку. За приписами 2.5 ПДР України на водія покладений обов`язок пройти на вимогу поліцейського огляд на стан сп`яніння. Оцінку дій поліцейського, який зупинив водія, може дати або уповноважена особа, яка проводить службову перевірку, або суд в разі оскарження дій поліцейського. В даному провадженні суд перевіряє правомірність дій поліцейського лише в межах проведення ним огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи наведене, є нерелевантними і відхиляються апеляційним судом посилання ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду в постанові від 15 березня 2019 року в справі № 686/11314/17.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи рапортів, що, на його думку, є порушенням порядку складання протоколу, що встановлений в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395), оскільки розділом ІІ зазначеної Інструкції № 1395 "Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" обов`язкового складання рапортів при загальному порядку оформлення протоколів не передбачено, а згідно розділу ХІ Інструкції № 1395, рапорти складаються в обов`язковому порядку лише при порушенні правил дорожнього руху іноземцями, які згідно з чинним законодавством та міжнародними договорами України користуються імунітетом від адміністративної юрисдикції України.

Доказів наявності такого статусу ОСОБА_1 не надано.

Вимогами Інструкції № 1395 також не передбачено зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення підстав зупинки водіїв, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані, наркотичного сп`яніння, відтак в наведеній частині доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського, доводи апеляційної скарги про відсутність відеофіксації вчинення правопорушення, оскільки переглянутий відеозапис події, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування; присутність свідків при цій відмові поліцейським була забезпечена.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про те, що наданий до матеріалів справи диск жодним чином не засвідчений, з посиланням на Закон України «Про електронні довірчі послуги» та Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг», з огляду на те, що спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 скріплення електронного файлу у вигляді відеозапису електронним цифровим підписом не вимагається.

Жодних сумнівів в достовірності зазначеного відеозапису у суду апеляційної інстанції не виникає.

Відсутність відеофіксації складання протоколу про адміністративне правопорушення сама по собі не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не робить відеозапис події неналежним доказом, а тому доводи ОСОБА_1 в цій частині апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейським зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Апеляційний суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, відтак відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 заперечував і заперечує керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а також що працівниками поліції не зафіксовано вчинення скаржником інкримінованого йому правопорушення, і що свідки не можуть підтвердити той факт, що саме ця особа керувала транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та відсутня відмова від проходження освідування на місці, оскільки проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з технічної точки зору є неможливим і може здійснюватись виключно в медичному закладі.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що пояснення свідків суперечать матеріалам адміністративної справи, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не конкретизовано, в чому полягає, на його думку, така невідповідність.

Не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що пояснення свідків були складені поліцейським завчасно, а свідки лише поставили свої підписи, незважаючи на текст самих пояснень і достовірність відображених обставин.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що поліцейські, які складали протокол, і запрошені ними свідки не були допитані судом першої інстанції, оскільки чинними нормами КУпАП не передбачена обов`язкова участь цих осіб при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а клопотання ОСОБА_1 про їх виклик в судове засідання для надання пояснень в матеріалах справи відсутнє. Також відхиляються доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 є жінкою, а не чоловіком, і що відносно неї не встановлено, чи вона розуміє українську мову і які обставини засвідчує, як безпідставні.

Таким чином, з наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 , як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що Шевченківським районним судом м. Києва застосовано норму права, що відсутня в КУпАП на час складання протоколу, тобто притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за неіснуюче правопорушення, є безпідставними та не приймаються апеляційним судом, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення підлягає відповідальності на підставі закону, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

До осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

У свою чергу стаття 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, немає зворотної дії в часі.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII (далі Закон 1) стаття 130 КУпАП була викладена в новій редакції.

Також підпунктом 171 пункту 2 розділу І Закону 1 Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, якою встановлювалась кримінальна відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Однак, згідно з підпунктом 1 пункту 117 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17 червня 2020 року № 720-IX (далі Закон 2) підпункт 4 пункту 1 розділу І Закону 1 виключений.

Також, згідно з підпунктом 2 пункту 117 Закону 2 підпункт 171 пункту 2 розділу І Закону 1 виключений.

Відповідно до розділу ІІ Закону 2 цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, а саме з 01 липня 2020 року.

Тобто, Законом № 720-IX від 17 червня 2020 року по суті повернуто у попереднє положення диспозицію ст. 130 КУпАП, яка існувала, як на момент набрання чинності Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, так і після набрання ним чинності. Отже, суд застосовує чинну редакцію частини 1 статті 130 КУпАП, тобто редакцію вказаної частини статті, яка є ідентичною як на день вчинення правопорушення так і на день розгляду справи.

Є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що у п. 2.5 Правил дорожнього руху вказано, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних та токсичних речовин, оскільки на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 161 від 22 березня 2017 року, вже з 05 квітня 2017 року п. 2.5 Правил дорожнього руху викладено в новій редакції, а саме «Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на приписи ч. 1 ст. 268, ст. 251, 272, 245, 247, 278, 280 КУпАП, ст. 19, 62, 92 Конституції України без зазначення, яким чином судом першої інстанції було порушено або неправильно застосовано вказані вимоги закону, висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Апеляційний суд враховує, що постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року датована 2020 роком її винесення, в номері провадження і номері справи також зазначено 2020 рік, а пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_3 датовані 17 січня 2020 року, однак, з урахуванням матеріалів справи, із яких чітко вбачається, що судове засідання призначалось і ОСОБА_1 викликався саме на 11 березня 2021 року, приходить до висновку, що невідповідності, на які він посилається в апеляційній скарзі, є очевидними описками, які можуть бути виправлені самим судом першої інстанції і не є підставою для зміни постанови суду, а доводи апеляційної скарги у цій частині відхиляє.

Постанова судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.