Справа № 127/7068/21
Провадження № 3/127/2170/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шлапак Д.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області від Національного агентства з питань запобігання корупції надійшли матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

З протоколу про адміністративне правопорушення № 47-01/_15_/21 від 15.03.2021 вбачається, що ОСОБА_1 несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію особи яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2018 рік. Так, 12 червня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області за власним бажанням. Будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, яка відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язана подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, таким чином відповідно до примітки до статті 172-6 КУпАП також є суб`єктом відповідальності за порушення вимог фінансового контролю, в порушення вимог пункту 2-1 розділу XIII, абзацу другого частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції». Однак, ОСОБА_1 несвоєчасно, 25.06.2019, без поважних причин, подала декларацію особи яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2018 рік, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення визнала частково, суду пояснила, що після звільнення подала декларацію 25.06.2019 після отримання повідомлення з роботи про необхідність подання такої декларації. Порушення допустила не умисно. Також подала письмове заперечення на протокол, оскільки складення протоколу та документів здійснено з грубим порушенням норм чинного законодавства України, та клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення в зв`язку із закінченням строків притягнення до адмінвідповідальності.

Прокурор Приходько Д.Є. в судовому засіданні заперечила проти клопотання ОСОБА_1 про закриття справи, подала письмові заперечення та зазначила, що протокол та інші матеріали справи оформленні належним чином, без порушення норм чинного законодавства, а твердження ОСОБА_1 є надуманими. Просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї стягнення в межах санкції статті.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, прокурора та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 25 травня 1998 року (із змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння» у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому особливу увагу необхідно звертати на з`ясування в кожній справі таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів даного правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження в справі.

Так, частиною 1статті 172-6 КУпАП, передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 1 Закону, суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового контролю відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 9 ст.1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Так, відповідно до наказу від 13.02.2018 № 28 о/с начальника ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області.

Згідно наказу начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.06.2018 № 92 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби за власним бажанням.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, займала посаду, яка згідно пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» відносився до суб`єкту, на якого поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, а саме після звільнення за 2018 рік.

Як вбачається з копії роздруківки з Єдиного державного реєстру декларацій, така декларація ОСОБА_1 подана лише 25.06.2019.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, направленого головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим за вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб - сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності згідно Закону України «Про запобігання корупції», а тому була зобов`язана до 23 години 59 хвилин 31 березня 2019 року подати декларацію за 2018 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави і місцевого самоврядування.

Об`єктивних причин щодо несвоєчасності подання та оприлюднення зазначеної декларації на офіційному веб - сайту Національного агентства з питань запобігання корупції судом не встановлено.

Тобто, ОСОБА_1 , порушуючи вимоги ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом, на яку поширюється дія вказаного Закону, несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення), за минулий 2018 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 , у вчиненому підтверджується також протоколом про вчинення адміністративного правопорушення № 47-01/_15_/21 від 15.03.2021 та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Таким чином, факт скоєння ОСОБА_1 , вказаного у протоколі правопорушення, знайшов своє підтвердження та у суду не виникає сумнівів щодо наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки останньою в судове засідання будь-яких допустимих та належних доказів про спростування доказів, які наявні у справі не надавалися.

Разом з цим, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Статтею 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Отже для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 47-01/_15_/21 від 15.03.2021, уповноваженої особою зазначено, що датою вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є 25.06.2019, тобто дата фактичного подання декларації, а датою виявлення правопорушення є 15.03.2021, тобто дата складання протоколу. Прокурор в судовому зсіданні також зазначила, що датою виявлення вчиненого, є дата складання цього протоколу, тобто момент встановлення всіх необхідних ознак складу правопорушення, передбаченого частиною 1статті 172-6 КУпАП.

Разом з цим, суд не може погодитися із зазначеними твердженнями, оскільки чинне законодавство жодним чином не пов`язує момент фіксації правопорушення у протоколі, з моментом, коли особі стало відомо (чи могло бути відомо) про вчинення адміністративного правопорушення.

Сам факт виявлення адміністративного правопорушення не є тотожнім факту складання протоколу. Це різні юридичні факти: виявлення факту адміністративного правопорушення - це отримання органом, уповноваженим на складання відповідного протоколу, відомостей про вчинення такого правопорушення та особу, яка його вчинила. В той час як складання протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальним наслідком факту виявлення, - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.

Тобто, момент виявлення адміністративного правопорушення та його фіксування в результаті заходів, проведених уповноваженим органом (посадовою особою), спрямованих на встановлення обставин справи про адміністративне правопорушення, є двома різними юридичними фактами.

Аналогічні висновки містяться у Постановах Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2020 у справі № 420/647/19 та від 14.08.2018 у справі №166/46/17.

Згідно з п. п. 5, 6 рішення НАЗК № 19 від 06.09.2016 «Про затвердження Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного такого подання таких декларацій» передбачено, що відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб`єкти декларування, перевіряє факт подання декларацій шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному вебсайті Національного агентства.

У випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування відповідно до вимог Закону відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб`єкти декларування, повідомляє про це Національне агентство упродовж трьох робочих днів з дня виявлення такого факту.

З досліджених судом матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що 11.04.2019 за підписом начальника ГУНП у Вінницькій області направлено повідомлення до Національного агентства з питань запобігання корупції про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зареєстрованому в Національному агентстві з питань запобігання корупції 07.05.2019.

Оскільки момент виявлення правопорушення точно не визначено національним законодавством, суд керується практикою ЄСПЛ, а саме тим, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону» та в разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи; тому суд доходить висновку, що оскільки момент виявлення правопорушення пов`язується з часом надання інформації на звичайний запит органів, що протидіють корупції, тобто час повідомлення про певні факти, який є моментом реєстрації такої інформації, а отже 07.05.2019 є моментом виявлення правопорушення.

Ключовим фактором, який впливає на перебіг строків накладення стягнення, є момент його виявлення, а збирання доказів на підтвердження адміністративного правопорушення не відтерміновує початку цього строку. Можливість відновлення або поновлення цих строків КУпАП не передбачає.

З огляду на встановлені факти, на переконання суду, є помилковим вважати моментом виявлення вчиненого правопорушення момент складання протоколу. Днем виявлення правопорушення слід вважати 07.05.2019, тобто момент реєстрації в Національному агентстві з питань запобігання корупції, повідомлення начальника ГУНП у Вінницькій області про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Після початку здійснення відповідної перевірки за фактом ймовірного правопорушення, і саме з цього моменту уповноважений орган мав об`єктивну можливість зібрати відповідні докази та скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Важливою складовою діяльності спеціально уповноважених суб`єктів, які в межах своєї компетенції безпосередньо здійснюють заходи щодо виявлення, припинення та розслідування корупційних правопорушень є її своєчасність і повнота.

В інформаційному листі ВССУ від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» було констатовано, що вказівка законодавця у п. 7ст. 247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст. 38 КУпАП. А сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи. Якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення повинен дослідити всі обставини справи, встановити, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закрити провадження у справі.

Проаналізувавши обставини справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що у даному випадку на момент розгляду справи сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 38, 172-6, 247, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя