Справа № 589/256/21
Провадження № 3/589/324/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Суддя Шосткинського міськрайонного суду Сумської області Литвинко Т.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу, 09 січня 2021 року близько 16.00 год ОСОБА_1 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , вчинила словесну сварку з чоловіком ОСОБА_2 , в ході якої висловлювала нецензурну лайку, на зауваження не реагувала, чим могла завдати шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_2 та вчинила домашнє насильство.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнала. Зазначила, що її чоловік систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, виганяє її з дому, ображає. Вона є особою похилого віку та страждає на хвороби, через які самостійно ледве пересувається, а тому взагалі не здатна завдати шкоду чоловіку, який є сильнішим за неї.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в діях особи, враховуючи таке.

Згідно з положеннями ст. ст. 245, 280 КУпАП, суд, керуючись принципами всебічності, повноти, об`єктивності та законності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (в редакції Закону № 2229-VIII від 07.12.2017р. «Про запобігання та протидію домашньому насильству») адміністративна відповідальність настає за домашнє насильство, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до визначення, яке міститься в п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII від 07.12.2017р. «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Слід зазначити, що Закон № 2229-VIII від 07.12.2017р. спрямований на реалізацію положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству (надалі - Стамбульська Конвенція).

Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації. Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами.

Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючі Закон № 2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований. Тому посилання лише на те, що потерпілим від правопорушення є член сім`ї винного, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 647/1931/19.

Тобто, ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності саме за вчинення домашнього насильства. Будь-яка суперечка чи конфлікт, які виникають між родичами, не можуть однозначно трактуватись, як домашнє насильство.

Між тим суду не було надано відомостей, які доводили б, що у вказаних вище обставинах потерпілий відносився до певної вразливої групи чи знаходився у вразливій ситуації у відношеннях з ОСОБА_1 , тобто зазнав саме домашнього насильства з її боку.

Так дані, які містяться у доданих до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалах, а саме поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вказують виключно на те, що між виникла сварка.

Однак, без з`ясування природи та причин сварки, її ініціатора та обставин життя сторін конфлікту, неможливо однозначно стверджувати про те, що один із учасників сварки став жертвою домашнього насильства.

Матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_2 відносяться до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації по відношенню до ОСОБА_1 , що могло б, у випадку конфлікту, призвести до його страждань, тобто мало б місце домашнє насильство.

Суд звертає увагу на те, що потерпіла є особою пенсійного віку та за станом здоров`я ледь пересувається.

При цьому на службу 102 зателефонували сусіди ОСОБА_1 саме через те, що чоловік в стані алкогольного сп`яніння вигнав її з дому.

В поясненнях, наданих ОСОБА_2 працівникам поліції також відсутні дані про те, що йому була завдана якась шкода в результаті сварки з дружиною.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки саме домашнього насильства.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 173-2, ст. ст. 245, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Т.В.Литвинко