16.04.2021 Провадження: 3/337/291/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2021 року Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Салтан Лілія Геннадіївна, за участю прокурора Беклеміщевої Ю.М., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Козиряцької І.М., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління стратегічних розслідувань в Запорізькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу та рапорту до нього про адміністративне правопорушення № 613 від 19 листопада 2020 року, ОСОБА_1 , будучи згідно п.п."ґ" п.1 ч.1 ст.3, ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», приміткою до ст.172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, достовірно знаючи про необхідність подання у період з 01.01.2020 по 01.06.2020 декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, у порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції", рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 №2 подала несвоєчасно, лише 31.07.2020 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину не визнала, посилаючись на те, що не знала про необхідність подання декларації, про те, що їй необхідно подати декларацію вона дізналася лише після дзвінка з прокуратури, коли їй у червні 2020 року зателефонували та спитали, чому вона не подала декларацію. Крім того, несвоєчасне подання декларації, а саме подання її 31.07.2020 року було зумовлено необхідністю отримання електронного цифрового ключа.

Адвокат Козиряцька І.М. просить закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, так як ОСОБА_1 не була обізнана про необхідність подання декларації, а тому умисел в її діях відсутні. Крім того вважає, що наразі сплинув передбачений ст.38 КУпАП строк для притягнення до відповідальності. Також зазначає, що відповідно до вимог ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-УІІ від 14.10.2014, за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. Рішенням Конституційного Суду України №13-р/2020 від 27.10.2020 у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України стосовно відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції», яка визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Тому враховуючи наведене рішення Конституційного Суду України, наявні підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 саме з підстав скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, згідно із п. 6ч. 1 ст. 247 КУпАП. Крім того, звернула увагу суду на те, що вона не погоджуються з зазначеним в протоколі днем виявлення вказаного адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією - дата складання протоколу 19.11.2020. Вона вважає, що днем виявлення правопорушення є 2 червня 2020 року, коли в загальному доступі можливо було виявити факт неподання ОСОБА_1 декларації. Згідно з вимогами ч.2 ст. 49 Закону України "Про запобігання корупції", юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють, відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку. Тобто, несвоєчасне проведення ефективної адміністративної перевірки та складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути підставою для штучного продовження строків, визначених у ст.38 КУпАП.

Прокурор Беклеміщева Ю.М. обставини, викладені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, підтримала, зазначивши про наявність в діях ОСОБА_1 ознак діяння передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Крім того вважає, що строк притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не сплив і має відраховуватись з 19.11.2020, саме з дати складання протоколу. Просить визнати ОСОБА_1 винуватою за ст. 172-6 КупАП та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи захисника та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

При вирішенні питання про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою ст.172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вказане правопорушення відноситься до правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В ході судового розгляду встановлено, що рішеннями №6 від 20.10.2016 року та №14 від 12.09.2019 року Запорізької районної ради Запорізької області, затверджено список присяжних Запорізького районного суду Запорізької області , до складу якого було включено ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Запорізького районного суду Запорізької області №12322-1/187/2020 від 26.10.2020 року , протягом 2019 року ОСОБА_1 приймала участь у розгляді цивільних справ як присяжна.

Згідно витягу з веб-порталу сторінки публічної частини інформаційної телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» сайту «public.nazk.gov.ua/search» відносно ОСОБА_1 , декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік, ОСОБА_1 декларацію подала 31 липня 2020 року.

Згідно п.п."ґ" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України « Про запобігання корупції» суб`єктами на яких поширюється дія цього Закону, є судді, судді Конституційного Суду України, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої ради правосуддя, посадові особи секретаріату Вищої ради правосуддя, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посадові особи секретаріату цієї Комісії, посадові особи Державної судової адміністрації України, присяжні (під час виконання ними обов`язків у суді).

Відповідно до ч.1 ст. 45 зазначеного Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року №530-ІХ, розділ XIII Прикінцевих положень Закону України "Про запобігання корупції" доповнено пунктом 2-1 , відповідно до якого встановлено, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Тобто, за встановлених судом обставин, часом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є дата фактичного подання електронної декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, тобто 31 липня 2020 року.

19 листопада 2020 року відносно ОСОБА_1 складено протокол №613 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією за ч.1 ст.172-6 КУпАП, який разом з доданими матеріалами надійшов на адресу суду.

Посилання ОСОБА_1 та її захисника щодо необізнаності декларування не є підставою для звільнення від відповідальності виходячи з дії принципу презумпції знання законодавства, що закріплений в ст.68. Конституції України, згідно якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Щодо посилання представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про закриття провадження у цій справі з огляду на те, що рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 було визнано неконституційними та такими, що втратили чинність з дня ухвалення рішення окремі норми Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII, слід врахувати наступне.

Рішенням Конституційного Суду України №13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) окремі положення Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII зі змінами, окрім іншого:

пункти 6,8 частини першої статті 11, пункти 1,2,6- 10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VІІ зі змінами.

Водночас, відповідальність за порушення, пов`язані з корупцією, встановлена главою 13-А Кодексу України про адміністративні правопорушення (статті 172-4 - 172-9-2), яка є чинною. Зокрема, положення статті 172-6 КУпАП вказаним рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнавались. Також чинними є вимоги статті 255 КУпАП, якими визначено, що уповноважені особи Національної поліції мають право складати протоколи за вчинення правопорушень, за статтями 172-4 - 172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище), 172-9-1, 172-9-2 КУпАП.

Таким чином, визнання неконституційною ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності чи закриття провадження у справі, тобто немає підстав для застосування у цій справі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки вказаним рішенням Конституційного Суду України не вирішувались питання, що стосуються адміністративної відповідальності за ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Діючим законодавством чітко не визначено, що слід розуміти під виявленням правопорушення.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Про це ЄСПЛ зокрема зазначає у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Така правова позиція узгоджується зі ст.8 Конституції України, відповідно до якої, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з матеріалами справи, декларація подана ОСОБА_1 подана 31.07.2020 року оку та в той же день була оприлюднена на офіційному сайті НАЗК. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що саме цей день є днем вчинення правопорушення.

Суд вважає, що з моменту оприлюднення вказаної декларації у Єдиному реєстрі декларацій на офіційному сайті НАЗК, відомості, що містяться в цій декларації, в т.ч. і щодо дати її подання, набули статусу загальнодоступних, тим більше для посадових осіб НАЗК.

В матеріалах справи наявний супроводчий лист №05/03-595 вих-20 від 19 серпня 2020 року з Запорізької обласної прокуратури згідно якого 19.08.2020 року до Начальника департаменту стратегічних розслідувань в Запорізькій області з надійшли матеріали перевірки відносно присяжного Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , в діях якої вбачається ознаки вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за вчинення кого передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Суд вважає, що саме датою виявлення правопорушення слід вважати 19.08.2020 року, коли компетентним органам стало відомо про факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації, а всі послідуючі дії були направлені лише на перевірку щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 т.172-6 КУпАП України.

Посилання у протоколі про адміністративне правопорушення на те, що датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу 19.11.2020 року, тобто момент з`ясування всіх необхідних даних, оскільки лише після їх отримання можливо встановити всі необхідні ознаки складу правопорушення за частиною першою статті 172-6 КУпАП, також неможна вважати переконливими, оскільки такий підхід не узгоджується з принципом правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права та елементом справедливого судочинства.

Доводи сторони захисту про те, що згідно з вимогами ч.2 ст. 49 Закону України "Про запобігання корупції", юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють, відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку, а тому відповідні посадові особи суду, де працювала ОСОБА_1 , мали повідомити про несвоєчасне подання останнім декларації до НАЗК, заслуговують на увагу, лишились без перевірки при складанні адміністративного матеріалу щодо притягнення ОСОБА_1 .

На переконання суду, несвоєчасне проведення ефективної адміністративної перевірки та складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути підставою для штучного продовження строків, визначених у ст.38 КУпАП.

Такий висновок узгоджується і з правовою позицією, викладеною у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією.

Таким чином, датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією необхідно рахувати 19.08.2020 року, тому на день розгляду справи, 22 лютого 2021 року, строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч. 4 ст. 38 КУпАП спливли.

Згідно з положеннями п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у тому числі за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строки накладення адміністративного стягнення закінчились по відношенню до ОСОБА_1 , то провадження у справі про адміністративне порушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст.38, ч.1 ст.172-6, ст.ст.221, 252, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Закрити провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв"язку із закінченням строків передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Хортицький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л. Г. Салтан