Справа № 242/2132/21
Провадження № 3/242/916/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Селидове

Суддя Селидівського міського суду Донецької області Переясловська Ю.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління стратегічних розслідувань в Донецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в Донецькій області, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Гірник, Донецької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2021 року до Селидівського міського суду Донецької області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Згідно зі ст. 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону, в тому числі розглядають і вирішують судові справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» список присяжних затверджується на три роки і переглядається в разі необхідності для заміни осіб, які вибули зі списку, за поданням територіального управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» присяжним за час виконання ними обов`язків у суді виплачується винагорода.

З аналізу вказаних норм слідує, що присяжний у визначених законом випадках залучається для здійснення правосуддя відповідним судом та, виконуючи обов`язки у суді, отримує відповідну винагороду, фактично тим самим працюючи в даному суді на період фактичного здійснення присяжним правосуддя.

Згідно з рішенням Селидівської міської ради від 19.04.2017 року № 7/19-641 та додатку до нього, ОСОБА_1 була включена до списку присяжних Селидівського міського суду Донецької області та як присяжна брала участь у здійсненні правосуддя Селидівським міським судом Донецької області.

Консультативна рада європейських суддів у п. 12 Висновку № 1 (2001) наголосила: «Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано». Отже є тісний зв`язок між незалежністю і об`єктивною неупередженістю. З цієї причини ЄСПЛ зазвичай розглядає ці дві вимоги разом (Фіндлі проти Сполученого Королівства, п. 73). Принципи, застосовні при визначенні того, чи може «суд» вважатися «незалежним і неупередженим », так само застосовуються до професійних суддів і до присяжних (Хольм проти Швеції, п. 30).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року), зокрема, зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Питання передачі справи про адміністративне правопорушення на розгляд іншого суду не врегульоване нормами КУпАП.

Разом з тим, згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, визначені у п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи.

З метою додержання принципу законності, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Таким чином, суддя приходить до висновку про необхідність на підставі п. 3 ч. 1 ст. 34 КПК України направити матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП до Донецького апеляційного суду для вирішення питання про направлення справи про адміністративне правопорушення на розгляд іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, суд

ПОСТАНОВИВ:

Звернутись до Донецького апеляційного суду з поданням для вирішення питання про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 242/2132/21 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на розгляд іншого суду в межах юрисдикції Донецького апеляційного суду.

Суддя Ю.А. Переясловська