Справа № 159/1069/21 Провадження №33/802/298/21 Головуючий у 1 інстанції:Логвинюк І. М.
Категорія:ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду - Денісов В.П., з участю прокурора - Артиш Н.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2021 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, на підставі ч.3 ст.38 КУпАП, провадження у справі закрите за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він, будучи державним інспектором митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС, та, відповідно до пп.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного вище Закону, 12.03.2019 подав у декларації за 2018 рік недостовірні відомості за 2018 рік, що відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: на суму 425 316 грн. 67 коп., не вказав коштів на загальну суму 425 316 грн. 67 коп., що складаються із: суми 416 997 грн. наявних грошових активів, позичених третім особам; суми 8 319 грн. 67 коп., що розміщені на банківських рахунках у АТ «Рафайзен Банк Аваль» за станом на 31.12.18, чим порушив вимоги п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.172 - 6 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурор Артиш Н.В. просить судове рішення залишити без змін, а апеляцію - без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляцію у повному обсязі і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, прокурора, яка апеляцію заперечила і просила рішення судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Положення ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 18.02.2021 № 40, ОСОБА_1 , будучи державним інспектором митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС, та, відповідно до пп.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного вище Закону, 12.03.2019 подав у декларації за 2018 рік недостовірні відомості за 2018 рік, що відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: на суму 425 316 грн. 67 коп., не вказав коштів на загальну суму 425 316 грн. 67 коп., що складаються із: суми 416 997 грн. наявних грошових активів, позичених третім особам; суми 8 319 грн. 67 коп., що розміщені на банківських рахунках у АТ «Рафайзен Банк Аваль» за станом на 31.12.18, чим порушив вимоги п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» (а.с.1-6).

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, також стверджується наказом в.о. начальника Волинської митниці ДФС України №676 - о від 28.11.2018, наказом Волинської митниці ДФС від 16.11.20 №60, декларацією ОСОБА_1 за 2018 рік, яку він подав 12.03.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 25.05.20 по 10.09.20 НАЗК проводило повну перевірку декларації щорічної за 2018 рік, поданої ОСОБА_1 , за результатами якої було встановлено, що цей суб`єкт декларування подав у декларації недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: не вказав коштів на загальну суму 425 316 грн. 67 коп., що складаються із: суми 416 997 грн. наявних грошових активів, позичених третім особам; суми 8 319 грн. 67 коп., що розміщені на банківських рахунках у АТ «Рафайзен Банк Аваль» за станом на 31.12.18, чим порушив вимоги п.8 ч.1 ст.46 Закону, про що було проінформовано ДСР НП України.

Твердження апелянта про те, що існуючий з 2012 року борг в розмірі 10000 доларів США станом на момент подачі декларації він вважав безнадійним, а тому не вказав такі відомості у декларації є безпідставними, так як повністю спростовуються матеріалами справи.

Так, 25.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 9800 доларів США та проценти 5880 доларів США. В обґрунтування позову зазначив, що 01.11.2012 уклав із відповідачем договір позики, за яким передав останньому 10000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. За час позики ОСОБА_2 сплатив йому 3100 доларів США в рахунок процентів.

Вказані обставини повністю підтверджуються рішеннями судів першої та апеляційної інстанції (а.с.48-55).

Про вказані кошти у поданій декларації ОСОБА_1 не вказав, що підтверджується його декларацією за 2018 рік (а.с.16-23) та довідкою №147/20 від 11.09.2020 (а.с.24-31).

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що у розділі 12 декларації ОСОБА_1 зазначив недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на загальну суму 425 316 грн. 67 коп. чим порушив п.8 ч.1 ст.46 ЗаконуУкраїни «Про запобігання корупції».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Що ж стосується доводів апелянта про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП без визнання винним у вчиненні правопорушення, то вони є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах законодавства.

У науковій літературі під строком розуміють тривалість часу, з початком перебігу або із спливом якого правові норми пов`язують настання певних юридичних наслідків. При цьому строк розглядається у двох формах існування: позитивній (коли юридичні наслідки пов`язуються із спливом строку) і негативній (коли юридичне значення має саме перебіг строку).

Як убачається зі змісту п.7 ст.247 КУпАП, законодавець розглядає встановлений строк у його позитивній формі, адже передбачає такі правові наслідки його спливу як закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, у наведеному випадку при визначенні початку перебігу вказаного строку законодавець використовує суб`єктивні та об`єктивні критерії. Використання об`єктивного критерію передбачає обчислення строку з моменту вчинення правопорушення, суб`єктивного - з моменту, коли уповноважена особа отримала чи повинна була отримати інформацію щодо порушення належного йому права, свободи чи охоронюваного законом інтересу.

При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто закриття провадження у справі за п.7 ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.7 ст.247 КУпАП.

Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ст.247 КУпАП). Тобто у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п.1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п.7 ст.247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП).

Таким чином, на думку апеляційного суду, початок перебігу встановленого ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ст.247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п.7 ст.247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст.280 КУпАП, апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні, адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину, та закрив провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Згідно із положеннями ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій-п`ятій цієї статті.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляджу справи про адміністративне правопорушення строків для накладення стягнення.

Так, триваючими є правопорушення, які почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Триваюче правопорушення припиняється або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної особи до відповідальності.

Правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-6 КУпАП, належить до категорії триваючих.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення складений 18.02.2021.

Постанова судді Луцького районного суду Волинської області прийнята 11 березня 2021 року.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що строк накладення адміністративного стягнення за протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на момент розгляду справи судом першої інстанції збіг.

Підсумовуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування оскаржуваної постанови з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2021 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов