Номер провадження: 33/813/383/21
Номер справи місцевого суду: 522/920/21
Головуючий у першій інстанції Попревич В.М.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника Губського А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року, -

встановив:

Оскаржуваною постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з оскаржуваною постановою, 02.01.2021 року, приблизно о 00 год. 35 хв., ОСОБА_1 , будучи адміністратором закладу «Radioactive», який знаходиться за адресою: Аркадійська алея, 1, не припинила діяльність закладу після 23 год., чим порушила санітарно-протиепідемічні правила і норми, передбачені п.12 Постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

За вказаним фактом, співробітниками поліції у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №084276 від 02.01.2021 року за ч. 1 ст.44-3 КУпАП України.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду захисник Губський А.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та неврахування судом факту відсутності доказів, які доводять вину останньої.

Зокрема, захисник звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 працювала у вказаному закладі, а тому є недоведений факт того, що остання є суб`єктом адміністративного правопорушення.

Захисник просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП.

Захисник Губський А.В. та Табанова С.С. в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи повідомленою про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явилася, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_1 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, суд першої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП обґрунтований посиланням на наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №084276 від 02.01.2021 року, рапорт, пояснення, фотознімки, та відеозапис.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Натомість, диспозиція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Таким чином, зазначена вище норма ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених в інших нормативно-правових актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №084276 від 02.01.2021 року (а.с. 1) та оскаржуваної постанови суду (а.с. 21-22), ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п.12 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, які б спростовували доводи сторони захисту та підтверджували факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП за обставин, викладених в протоколі.

Зокрема матеріали справи не містять відомостей, а саме доказів на які міститься посилання в оскаржуваній постанові, та які підтверджують обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції (а.с. 1,3,7) апеляційний суд не може вважати належним доказом, оскільки викладена в ньому інформація, не підтверджується будь-яким належними та допустимими доказами.

Крім того, до матеріалів справи не долучено жодного пояснення осіб, які були свідками правопорушення та які б підтверджували обставини, викладені в протоколі.

Також, до матеріалів справи працівниками поліції не долучено будь-яких доказів, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_1 працювала адміністратором закладу «Radioactive» (про що зазначено в протоколі), або перебувала в трудових відносинах з юридичною або фізичною особою, яка є власником закладу, а також що на неї були покладені відповідні обов`язки.

Стаття 14 КУпАП, в свою чергу, встановлює, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Поняття суб`єкта господарювання визначенні ст. 55 ГК України, відповідно до якої суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до вимог ч.ч. 3 та 5 ст. 65 ГК України, для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

З урахуванням наведених вимог закону, оскільки матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання в розумінні положень ст. 14 КУпАП, ст.ст. 55, 65 ГК України, вона не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Посилання в оскаржуваній постанові на те, що провина ОСОБА_1 підтверджується фотознімками та відеозаписом, долученими до справи, є безпідставними, з огляду на те, що зі змісту вказаних фотознімків не можливо встановити обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки на знімках відсутні дата та час їх створення, а відеозапис фіксує лише фрагмент відмови ОСОБА_1 від підписання протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про відсутність у фотознімках та відеозаписі їх інформативності на підтвердження обставин вчинення особу правопорушення, тобто для визнання їх належними та допустимими доказами (а.с.6).

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що співробітниками поліції, уповноваженими на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не було надано доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суддя районного суду не взяв до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно особи є документом, який констатує виявлення адміністративного правопорушення та не може бути єдиним та безперечним доказом вини особи, відносно якої він складений.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, суд констатує, що рішення судді районного суду щодо наявності достатніх доказів на підтвердження доведеності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, є необґрунтованим та таким, що ухвалено внаслідок формального підходу до розгляду справи, оскільки суддя районного суду не забезпечив повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, належним чином не дослідив докази та не дав їм відповідну правову оцінку.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладаючи на неї адміністративне стягнення, суддя районного суду не виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП, належним чином не дослідив матеріали справи, не перевірив чи виконано поліцейськими вимоги КУпАП, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності, та дійшов до необґрунтованого висновку про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.44-3 КУпАП.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП, зокрема належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що остання є суб`єктом даного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Пункт 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна захисника Губського А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 36, 38, 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Губського А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною за ч. 1 ст.44-3 КУпАП - скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський