Справа 350/327/21
Номер провадження 3/350/127/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., з участю секретаря судового засідання Юречко Т.Б., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 509049, 30 січня 2021 року, о 21 год. 42 хв. у м.Славутич, біля будинку №1 (зелена зона), водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 210700-20, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав. Пояснив, що 30.01.2021 він знаходився в салоні автомобіля, який був частково припаркований на зеленій зоні. До нього підійшли працівники поліції. Патрульний поліцейський зробив йому зауваження з приваду паркування на газоні і сказав при цьому, що у нього є ознаки, які можуть свідчити про те, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Оскільки він не керував автомобілем і не зміг отримати чітких пояснень від поліцейського, чому за відсутності факту керування автомобілем він повинен проходити огляд, від проходження огляду на місці зупинки він відмовився. Такий огляд міг би відбутися в лікарні, однак поліцейський не пропонував йому цього, а його вимога пройти огляд в лікарні була відхилена поліцейським. Окрім цього ствердив, що при складанні протоколу він відмовився від його підписання. Однак, через декілька днів після того як відносно нього було складено протокол, він прийшов до поліцейського відділку, щоб забрати автомобіль, і для того щоб він мав змогу це зробити, поліцейський сказав, що він повинен внести певні корективи в раніше складений протокол, зокрема: у протоколі він зазначив, що з протоколом згоден і розписався власноручно у його відповідних графах. Зазначив, що складений протокол є незаконним, транспортним засобом він не керував, а тим більше не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, а тому просив дану справу закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 дав показання у судовому засіданні, яке було проведено у режимі відео конференції про те, що він повертався з магазину додому і побачив патрульну машину та поліцейських, які стояли біля автомобіля ВАЗ, який здається стояв однією половиною на зеленій зоні ( на газоні). Поліцейські запропонували йому бути присутнім при проходженні ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння. Він погодився і стверджує, що водій відмовився від проходження такого огляду на місці стоянки транспортного засобу. Проходити огляд в медичному закладі працівник поліції не пропонував ОСОБА_1 . Чи вимагав ОСОБА_1 проходження огляду в лікарні він не може пригадати. Чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом він не бачив, однак припускає, що міг керувати, оскільки саме цей водій знаходився біля автомобіля, який був частково припаркований на газоні. Протокол на місці стоянки ВАЗ не було складено, водія було доставлено у Славутицьке ВП де було скдадено протокол, з яким ОСОБА_1 не хотів ознайомлюватися та підписувати. Чи вручалася копія протоколу не пригадує.

Допитаний у режимі відеоконференції свідок ОСОБА_3 дав аналогічні по суті показання. Крім того пояснив, що в дійсності він по батькові ОСОБА_4 , а не ОСОБА_5 , як про це зазначено в поясненнях, які містяться в справі .

Неповнолітня ОСОБА_6 в присутності свого законного представника ОСОБА_7 пояснила, що в якийсь день лютого 2021 року близько 21 години вона разом зі своєю матір`ю прогулювалися біля будинку і бачили автомобіля синього кольору, який однією половиною припаркувався на зеленій зоні біля квиткових кіосків. Приблизно через 40 хвилин вони знову проходили повз автомобіль, біля якого уже стояли поліцейські, які говорили з чоловіком, який скоріш за все був водієм автомобіля. Чи рухався автомобіль вони з мамою не бачили, однак припускають, що так.

Законний представник неповнолітньої ОСОБА_6 її мати ОСОБА_7 пояснила про те, що в даний час вона змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 . Вона не пам`ятає в який день вони бачили автомобіль припаркований в зеленій зоні, однак точно пригадує, що працівники поліції відбирали пояснення в доньки значно пізніше того дня, приблизно через 10 днів. Чи керував ОСОБА_1 автомобілем в зазначений в протоколі час та день вона не бачила.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, свідків, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Як ствердив у своїх пояснення ОСОБА_1 , 30.01.2021 до нього підійшли працівники поліції в той час коли він перебував в салоні автомобіля ВАЗ і зробили йому зауваження з приводу порушення правил паркування. Також вони сказали, що він перебуває в стані сп`яніння, а значить керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, хоча насправді він не керував автомобілем.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, що в даному випадку інкримінується особі, стосовної якої складений протокол про адміністративне правопорушення. Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

На підтвердження винуватості особи, стосовної якої складений протокол про адміністративне правопорушення суду, окрім іншого, було надано письмові пояснення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_6 , хоча письмове пояснення ОСОБА_6 датовані 12.02.2021, тобто пояснення у неповнолітньої були відібрані через дванадцять днів після складання протоколу.

Однак, вищенаведені судом пояснення свідків не спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем.

З відеозапису, який міститься на багатофункціональному відеодиску "DVD-RW 4.7GB/120min", і долучений до матеріалів справи, зупинки транспортного засобу ВАЗ 210700-20, д.н.з. НОМЕР_1 не зафіксовано, відповідно не встановлено факту керування цим автомобілем ОСОБА_1 .

Крім цього, як зазначено в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 (справа №216/5226/16-а(2-а/216/33/17), адміністративне провадження №К/9901/20315/18), відеозапис може бути прийнятий до уваги судом, якщо він відображає відомості про вчинення правопорушення, а не лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

В даному випадку жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відеозапис не містить.

Недоведеність вини ОСОБА_1 в керування транспортним засобом 30.01.2021 о 21 год. 42 хв. підтверджується рапортом старшого інспектора Славутського ВП ВП Броварського ВП ГУНП в Киівській області ( а.с.2), з якого вбачається, що 30.01.2021 о 21:34 надійшло повідомлення на 102 про те, що в кварталі Тбіліський буд.1 стоїть авто жигуль, водій в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозицію ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали даної справи не містять відомостей, які б підтверджували поза розумним сумнівом факт керування ним транспортним засобом. Таким чином, відсутній один з елементів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пробаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме факт керування автомобілем.

Також ОСОБА_1 ствердив, що окрім того, що він не керував автомобілем, працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі після його відмови проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.130 КУпАП, в тому числі передбачає відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що в даному випадку також інкримінується ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

За ч.1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що правопорушник має відмовитися від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тобто, працівники поліції повинні також представити суду докази того, що вони встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, запропонували особі пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а у разі його незгоди або із результатами огляду або незгоди на проведення зазначеного огляду поліцейським - в медичному закладі, в присутності двох свідків, на що вказана особа відмовилася, і відповідно її відмова належним чином зафіксована та може бути доказом, що підтверджує вину особи.

На обгрунтування того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння суду було надано, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску "Evo media DVD-RW 4x" та письмові пояснення свідків, які крім того, були безпосередньо допитані судом.

Із переглянутих в судовому засіданні відеозаписів встановлено, що поліцейський запитує у ОСОБА_1 : "Ви будете проходити "медосвідчення" за допомогою приладу "Драгер"?". Після цього працівник поліції знову повторив: "Ви будете проходити медосвідчення із застосуванням газоаналізатора "Драгер"?", на що водій відповів: "Давай, давай медосвідчення". Після цього поліцейський знову запитує у ОСОБА_1 : "На місці будете продувати? Будете чи ні?", на що той відповідає, що не буде.

Отже, на відеозаписах зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Однак не зафіксовано, що поліцейський, як це передбачено законодавством, пропонує пройти зазначений огляд в закладах охорони здоров`я.

Більше того, із пояснень свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не вбачається, що ОСОБА_1 пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Слід зауважити, що відповідно до п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Аналогічне викладене і в п. 7 розділ I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, в якому йдеться, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я). Згідно п.8 розділу ІІ цієї Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Однак матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять вищезазначеного направлення.

Отже, законодавством передбачений чіткий порядок, в результаті дотримання якого поліцейськими, відмова водія від огляду на стан алкогольного сп`яніння буде об`єктивною стороною складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і що не менш важливе дотримання порядку повинно бути доказово підтверджене. Однак, достатніх відомостей про вчинення правопорушення, тобто відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, матеріали справи не містять.

Згідно пунктів 6, 7, 8 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (далі - Інструкція), усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено. Протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як стверджує ОСОБА_1 , декілька днів після того як відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №509049, він прийшов до поліцейського відділку, щоб забрати автомобіль, і для того щоб він мав змогу це зробити, поліцейський сказав, що він повинен внести певні корективи в раніше складений протокол, зокрема: у протоколі він зазначив, що з протоколом згоден і розписався власноручно у його відповідних графах.

Як вбачається з відеозапису "VID_20210130_225523", який містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску "Evo media DVD-RW 4x", доданий поліцейським до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , здійснюючи у поліцейському відділенні поліції відеофіксацію складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення на особистий мобільний телефон, у присутності свідків і поліцейського каже, що він не згідний із складеним протоколом. Після цього поліцейський запитує в нього: "Ви не "согласні"? Будете підписувати?", на що ОСОБА_1 відповідає - "ні", після чого припиняє відеозапис, і йде із відділення поліції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №509049, у графі "Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи" написано: "від підпису відмовився", після чого чорнилом іншої ручки стоїть підпис ОСОБА_1 . У графі "Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення" написано "від надання пояснень відмовився", після чого ймовірно чорнилом іншої ручки написано "спротоколом згоден?". У графі "Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності" написано: "від підпису відмовився", а після цього запису стоїть підпис ОСОБА_1 .

На відеозаписі, який міститься на багатофункціональному відеодиску "Verbatim DVD-R", що доданий до матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 видно зафіксований ним протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №509049, на якому відсутні вищеописані розбіжності.

Отже, враховуючи вищезазначене, а також твердження ОСОБА_1 про те, що ним через декілька днів після складення протоколу серії ДПР18 № 509049 вносились в нього додаткові відомості, суд приходить до висновку про порушення працівником поліції вимог п.п. 6,7 Розділу ІІ Інструкції.

Все вищевказане є порушенням порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, в тому числі і процесуального документу - протоколу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вимог чинного законодавства, окрім цього він не відповідає вимогам ст.266 КУпАП, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №509049 від 30.01.2021 недопустимим доказом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В силу вимог ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст. 247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: