Справа № 720/752/21
Провадження № 3/720/408/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 ч. 1 КУпАП у зв`язку із тим, що він будучи суб`єктом господарювання, а саме директором ресторану « Білий Дім », який розташований в с. Остриця колишнього Новоселицького району Чернівецької області, 07 березня 2021 року близько 22 години 45 хвилин приймав відвідувачів в ресторані, чим порушив п.п. 1 п. 3 постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що ресторан «Білий Дім», який розташований в с. Остриця колишнього Новоселицького району Чернівецької області, належить ОСОБА_2 , яка будучи підприємцем проводить свою господарську діяльність в цьому закладі, а тому йому не відомо, що відбувалось в ресторані у вечорі 07 березня 2021 року. Крім цього, докази які містяться у справі є неналежними та не підтверджують порушення ним карантинних обмежень, а тому просив провадження у справі закрити.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), відповідно до вимог ст.ст. 278, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

Частиною першою статті 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, встановлених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Відповідно до Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Підпунктом 1 пункту 3 Постанови КМУ додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 2 цієї постанови, на території України забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень, замовлень на винос та закладів громадського харчування в аеропортах.

В матеріалах справи на підтвердження вини ОСОБА_1 у порушенні карантинних обмежень міститься протокол про адміністративне правопорушення, рапорт працівника поліції та фототаблиця.

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 ч. 1 КУпАП не можна вважати достатніми та допустимими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, обставини викладені у незареєстрованому рапорті працівника поліції не підтверджені доказами про порушення ОСОБА_1 карантинних обмежень.

Фототаблиця не відповідає вимогам документів, оскільки ніким не посвідчена та на неї не має дати або інших індивідуальних ознак, коли вона складена, що унеможливлює визначення її справжності.

Протокол про адміністративне правопорушення складено без участі свідків, які б могли підтвердити факт адміністративного правопорушення, що на думку суду також не може бути доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення.

Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, передбачено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумніві щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Слід зазначити, що працівники поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що вони мали можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, однак до суду належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення надано не було.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, тоді як протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини особи, оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю доказів.

Працівниками поліції не відібрано жодного пояснення у можливих відвідувачів ресторану, не з`ясовано та не додано доказів того, хто є власником ресторану та чи є ОСОБА_1 суб`єктом господарювання в розумінні ст. 55 Господарського Кодексу України.

Більш того, з наданих в суді ОСОБА_1 доказів слідує, що власником нежитлової будівлі ресторану є ОСОБА_2 , яка є зареєстрованим підприємцем в сфері надання послуг в ресторані «Білий дім».

За вказаних обставин, оцінюючи у сукупності досліджені докази, приходжу до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 ч.1 КУпАП, у зв`язку із чим провадження по справі відносно нього слід закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 44-3 ч.1, 247, 284КУпАП,-

Постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.