н/п 3/490/1131/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1432/21
П О С Т А Н О В А

16.04.2021р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Івано-Франківської області, яка є присяжною Миколаївського районного суду Миколаївської області, мешкає у АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

26.02.2021р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, згідно якого остання несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".

У судовому засіданні прокурор пояснив, що відповідно до п.п. "ґ" п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції", дія Закону розповсюджується в тому числі на присяжних під час виконання ними обов`язків у суді.

Рішенням Миколаївської районної ради №1 від 11.09.2019р. "Про затвердження списку присяжних Миколаївського районного суду Миколаївської області" ОСОБА_1 призначено присяжною Миколаївського районного суду Миколаївської області.

Відповідно до відповіді ТУ ДСА в Миколаївській області встановлено, що ОСОБА_1 виконувала обов`язки присяжної та приймала участь в судових засіданнях в 2019 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції" особи, визначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Розділ ХІІІ Прикінцеві положення ЗУ "Про запобігання корупції", відповідно до ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", доповнено пунктом 2-1 наступного змісту:

- встановити, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня;

- суб`єкти декларування, які у декларування, які у період до 1 червня 2020 року не мали можливості подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченому абзацом першим, частини другої, статті 45 цього Закону, або повідомлення про суттєві зміни у майновому стані відповідно до статті 52 цього Закону у зв`язку із встановленням на території їх проживання карантинно-обмежувальних заходів, звільняються від відповідальності за несвоєчасне подання такої декларації чи повідомлення у зазначений період".

За результатами огляду веб-сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що ОСОБА_1 декларацію (щорічну) за 2019 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подано лише 22.06.2020р., чим остання порушила встановлений строк на подання такої декларації.

Окрім того прокурор вказав, що ОСОБА_1 раніше подавали декларацію такого типу за 2017 і за 2018 роки, а також має діючий електронний цифровий підпис, що свідчить про те, що ОСОБА_1 була обізнана про строки та необхідність подання декларації за 2019р., мала для цього технічну можливість та поважних причин невчасного подання не наводить.

Таким чином прокурор вважав, що наявних у матеріалах протоколу даних та доказів достатньо для визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та притягнення останньої до відповідальності у вигляді штрафу у межах санкції статті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що виконує обов`язки присяжної у Миколаївському районному суді Миколаївської області. Пояснила, що постійно проживає у Миколаївській області, Миколаївському районі, с. Благодарівка, де станом на 2020р. взагалі був відсутній інтернет зв`язок. Таким чином, з метою подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, змушена була звернутись до голови Миколаївського районного суду Миколаївської області, щоб останній посприяв у наданні їй особи, яка має технічні навички роботи з комп`ютером та допоможе у заповненні та поданні декларації. Голова Миколаївського районного суду Миколаївської області надав дозвіл звернутися ОСОБА_1 до системного адміністратора суду. В подальшому ОСОБА_1 надала зазначеному спеціалісту суду необхідну інформацію для заповнення декларації на флеш-носії. Через деякий час ОСОБА_1 дізналась, що системний адміністратор суду захворів на коронавірус, а наданий флеш-носій залишився у нього. Лише після того як згаданий працівник суду видужав та повернувся на робоче місце, ОСОБА_1 повторно звернулась до нього та 22.06.2020р. подала декларацію за 2019 рік.

Заслухавши наведені пояснення, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 у справі "Щокін проти України"), визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для особи підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. За своєю конструкцією дана диспозиція наводить необережну форму вини. Між тим згідно до Інформаційного листа ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід враховувати що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно із матеріалів протоколу вбачається, що ОСОБА_1 є присяжною Миколаївського районного суду Миколаївської області. Згідно ч. 1 ст. 63 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя.

Як слідує з пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні, та письмових пояснень згідно протоколу, остання у зв`язку із відсутністю станом на 2020 рік підключення інтернет-мережі за місцем її мешкання в с. Благодарівка Миколаївській області Миколаївського району, об`єктивно не мала технічної можливості здійснити заповнення та подання декларації за 2019р. на офіційному веб-сайті Національного агентства. Окрім того, у зв`язку із специфікою виконання повноважень присяжної, ОСОБА_1 не має виділеного робочого місця з відповідним комп`ютерним обладнанням у Миколаївському районному суді Миколаївської області та приїздить о зазначеного суду лише періодично з метою участі у засіданнях. Однак, вбачається, що остання дійсно доклала усіх зусиль, направлених на заповнення електронної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, для чого звернулась за допомогою до голови Миколаївського районного суду Миколаївської області та зокрема до системного адміністратора суду, якому надала усю необхідну інформацію для декларування в одному екземплярі на флеш-носії. Разом із тим, з незалежних від неї причин, вчасно подати декларацію за 2019 рік не змогла.

Щодо правової позиції прокурора, то останній наполягав на тому що матеріалів доданих до протоколу достатньо для визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та притягнення до відповідальності. При цьому останній не заперечував проти того, що суб`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Між тим жодних доказів у спростування пояснень ОСОБА_1 не надав та вбачається, що відомості про періодичність судових засідань, в яких брала участь ОСОБА_1 в Миколаївському районному суді Миколаївської області, або наявність/відсутність інтернет підключення за місцем її мешкання, або

наявність/відсутність робочого місця у ОСОБА_1 в суді - взагалі не перевірялися в ході складання матеріалів адміністративного протоколу.

У зв`язку із викладеним, оскільки жодним матеріалом справи наявність у діях ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) не доведена, та згідно з положеннями ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку, за такого приходжу до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а провадження щодо неї підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 172-6 ч. 1, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.