Справа № 364/306/21
Провадження № 3/364/109/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 р. суддя Володарського районного суду Київської області Макаренко Л. А., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов 09.04.2021 р. від Відділення поліції № 4 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ВП № 4 Білоцерківського РУП ГУ НП у Київській області) зі складеним згідно з вимогами статей 255, 256 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) протоколом про адміністративне правопорушення від 16.02.2021 р. серії АПР18 № 207896, стосовно притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з відомостями зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 15.02.2021 р. близько 15:00 год. ухилилася від виконання передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок цього остання самовільно покинула місце свого проживання, не повідомивши батьків.

У судовому засіданні 20.04.2021 р. ОСОБА_1 частково ствердила наведені обставини, заперечивши свою винуватість у вчиненні правопорушення, пояснивши, що в названий у протоколі день та час дочка не повернулась після школи додому, тому вона разом з чоловіком одразу почали її шукати, по дорозі побачили наряд поліції, попросили їх про допомогу, але самі обдзвонювали всіх знайомих і друзів дочки, у тому числі хлопця, в кого, як згодом з`ясувалося, перебувала в цей час дочка. Проте дочка повернулась додому ввечері сама, близько 19 год, повідомила, що була на дні народженні бабусі свого друга, запевнила, що більше такого не повториться. Також ОСОБА_1 зазначила, що дочці вже виповнилося 14 років, у червні буде п`ятнадцять років; коли дитина повернулася додому була твереза, жодних ознак вживання алкоголю чи інших засобів не мала, на згаданому дні народженні були також присутні дорослі, тому діти були під наглядом.

Прокурор, залучений до справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 р. у справі «Карелін проти Росії» щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, не з`явився.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення і доданих до нього матеріалах, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (статті 252 КУпАП), вирішуючи справу, суд виходить з такого.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 зазначеного адміністративного правопорушення до згаданого протоколу додано лише письмові пояснення ОСОБА_1 , копію пояснень дочки, що в цілому відповідають поясненням ОСОБА_1 , наданим у суді, а також копії її паспорта та її дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, на підставі наведених документів судом встановлено, що дитина не покидала самовільно місце свого проживання, як зазначено в протоколі, а не повернулася зі школи після закінчення навчання, раптово вирішивши поїхати на день народження бабусі свого друга; при цьому батьки дитини, зокрема ОСОБА_1 невідкладно вжили заходів на встановлення місця перебування дитини.

Жодних інших доказів, які б могли доводити винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, суду не надано, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Частиною першою статті 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 Сімейного кодексу України).

Під «ухиленням від виконання обов`язків», на переконання суд, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання покладених на особу обов`язків, коли виконати цей обов`язок в особи є реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від неї об`єктивні обставини.

Тому суд бере також до уваги роз`яснення, викладені в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За визначенням статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, насамперед, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 15.03.2019 р. у справі № 204/2352/16-а).

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина друга статті 251 КУпАП).

Також судами вищих інстанцій неодноразово зверталася увага на те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, тому як і у кримінальному провадженні суд у справах про адміністративні правопорушення повинен бути неупередженим і безстороннім, а відтак не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, а судовий розгляд повинен провадитися виключно в межах обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Недотримання таких засад означатиме неминуче перебирання судом на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що в свою чергу є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 09.06.2011 р. у справі «Лучанінова проти України», заява № 16347/02, від 30.05.2013 р. у справі «Малофєєва проти Росії», заява №36673/04, від 20.09.2016 р. у справі «Карелін проти Росії», заява № 926/08, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», постанови Київського апеляційного суду від 24.12.2019 р. у справі № 761/26744/19, від 23.09.2019 р. у справі № 753/9705/19 та інші, які є остаточними в подібній категорії справ).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися, зокрема, на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62 Конституції України).

З огляду на це та відсутність у протоколі та доданих до нього матеріалах жодних доказів на ствердження і підтвердження того, від виконання яких саме батьківських обов`язків ухилилася ОСОБА_1 , тому суд за таких обставин дійшов до висновку, що провадження у цій справі слід закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, не доведена належними і допустимими доказами.

Керуючись частиною першою статті 184 КУпАП та статтями 7, 9, 245-247, 251, 252, 276, 277, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності - закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП.

Копії цієї постанови суду надіслати прокурору та до Відділення поліції № 4 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області - до відома.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення зазначеного десятиденного строку, встановленого для її оскарження.

Суддя Л. А. Макаренко

Постанова набрала законної сили з "_____" __________20__ року.