ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2021 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , тимчасово не працюючого, - визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 , 29.01.2021 року о 02-18 год. в с. Банилів по вул. Гостинець, Вижницького району Чернівецької області, керував транспортним засобом марки ВАЗ 21081, д/н НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього

руху. Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.На вказану постанову суду, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду першої інстанції незаконною.

Зазначає, що суд взагалі не надав належної обґрунтованої оцінки його доводам, викладеним у запереченні на протокол про адміністративне правопорушення.

Стверджує, що процедурі огляду на стан сп`яніння має передувати конкретна підстава, що дає право поліцейському, як представнику органу державної влади, вимагати від водія вчинення певних дій, передбачених законодавством України про адміністративні правопорушення.

Запевняє, що він не керував транспортним засобом і поліцейські, всупереч п.27.3 Наказу МВС України №111, його не зупиняли, однак суд не надав належної правової оцінки його запереченням наданим в судовому засіданні. Крім того, такі його доводи

ЄУНСС №713/226/21 Головуючий у І інстанції: Кибич І.А.

Провадження №33/822/177/21 Суддя-доповідач: Станковська Г.А.

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП

підтверджуються показами свідка ОСОБА_2 наданими в суді першої інстанції, разом з тим, судом їх було розцінено критично.Вважає, що порядок проведення його огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння проведений поліцейським з грубим порушенням вимог ч.2 ст. 266 КупАП та п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, а тому згідно ч.5 ст. 266 КУпАП, а тому має бути визнаний недійсним.

За таких обставин, вважає, що складений на нього протокол та додані до нього матеріали не є належними і допустимими доказами його вини у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого, ч.1 ст. 130 КпАП України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вислухавши пояснення останнього, який прохав скасувати постанову районного суду й закрити провадження щодо нього за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, згідно до п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідальність за невиконання зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги та доводяться наступними доказами.

Так, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №098073 від 29 січня 2021 року. З якого вбачається, що 29.01.2021 р. о 02 год. 18 хв. ОСОБА_1 в с. Банилів по вул. Гостинець, Вижницького району Чернівецької області, керував автомобілем ВАЗ 21081, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення. Крім того, викладені в ньому обставини були засвідчені підписами двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Також, згідно протоколу, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено посвідчення водія НОМЕР_3 видане 30.05.2015 р., видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_4 від 29.01.2021 р.. Крім того, т/з ВАЗ 21081 д.н.з. НОМЕР_2 передано ОСОБА_5 , п/в НОМЕР_5 . Зі змістом ст. 63 Конституції України ознайомлений, протокол власноручно підписав.

В поясненні до протоколу, ОСОБА_1 зазначив, що вкінці робочого часу він випив стакан пива (близько 300 гр.), оскільки був пізній час, вони з колегою поїхали додому та він сів за кермо.

Відповідно до розділу І п.6. Інструкції №1452/735 - огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачаться, що огляд був проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Огляд був проведений за допомогою приладу «Драгер» у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Роздруківкою приладу «Драгер» встановлено, що результат огляду склав 0,75‰, з яким погодився ОСОБА_1 , підписавши роздруківку приладу та акт огляду власноручно, без жодних заперечень щодо результатів висновку чи зауважень до проведення не надав.

Результат стану сп`яніння ОСОБА_1 , також підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відібраними при проведенні його огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази є належними та допустимими й доводять ту обставину, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зазначеному місці та у зазначений в протоколі час в стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується доводів апелянта про те, що процедурі огляду на стан сп`яніння мала передувати конкретна підстава для зупинки транспортного засобу поліцейським, яка дає йому право вимагати від водія вчинення певних дій, то такі твердження ОСОБА_1 не заслуговують на увагу суду.

Слід зазначити, що такі доводи ОСОБА_1 були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки останній звернувся до суду із запереченням на протокол про адміністративне правопорушення і просив закрити справу щодо нього за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, так як поліцейські не мали підстав для зупинення його транспортного засобу.

Однак, суд відхилив доводи ОСОБА_1 та надав відповідне обґрунтування в цій частині, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції.

Зокрема, як вбачається із постанови суду, в судовому засіданні було переглянуто відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення. Яким було встановлено, що працівник поліції повідомив водію ОСОБА_1 про підстави зупинки його транспортного засобу, а саме через недостатнє освітлення номерного знаку та його затертості. Внаслідок чого, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП та вручено відповідну постанову. Це і стало наслідком зупинки цього транспортного засобу, а в подальшому й виявленню, що ОСОБА_1 перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, твердження апелянта ОСОБА_1 в частині того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, не заслуговують на увагу суду та є нічим іншим, як способом уникнення відповідальності останнього.

Так, вина ОСОБА_1 , повністю доведена матеріали справи, які підтверджують стан сп`яніння останнього, при цьому були надані для ознайомлення представнику апелянта, однак будь-яких зауважень, доповнень чи пояснень до них надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із результатами проведеного огляду та бажає повторно пройти дослідження на стан сп`яніння.

Отже, зважаючи на наведені докази по справі, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі апелянт, у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства та не спростовуються доводами наведеними ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та під час пояснень в суді апеляційної інстанції і іншими доказами.

У п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, працівниками поліції проведено огляд у відповідності до ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції.

Районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта викладені в скарзі.

За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , як того вимагає апелянт - немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького Г.А. Станковська

апеляційного суду