КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/5075/20
Провадження № 33/824/354/2021
Головуючий в суді першої інстанції:Кафтанов В.В.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника Степанова Ігоря Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 14 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

за участю прокурорів Книгиницької З.О., Сироватки В.В.,
особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисникаССтепанова І.О.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 гривень.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді радника Бучанського міського голови Київської області, виконуючи обов`язки начальника Управління праці, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписала накази про преміювання працівників Управління за 2019 рік, серед яких була її дочка - головний спеціаліст з питань трудових відносин та оплати праці відділу з питань праці та соціально-трудових відносин ОСОБА_2 , якій встановлено премію за фактично відпрацьований час, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Степанов І.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову Ірпінського міського суду Київської області від 14 вересня 2020 року та прийняти нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що обставини справи у їх сукупності не були всебічно, повно та об`єктивно досліджені, відтак не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні докази наявності в ОСОБА_1 приватного інтересу, а також суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, що вплинула на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання повноважень, а також не надано доказів неповідомлення про реальний конфлікт інтересів в порядку, визначеному Законом.

Так, апелянт звертає увагу на те, що в протоколах про адміністративні правопорушення №№ 203, 205, 207, 209, 211, 213, 215, 217, 219, 221 від 10 серпня 2020 року не конкретизовано, який саме орган ОСОБА_1 мала повідомити про конфлікт інтересів, на підставі чого і суд першої інстанції не встановив наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Захисник зазначає що в протоколах про адміністративні правопорушення вказано, що при підписанні наказів № 10/од від 23 січня 2019 року, № 26/од від 20 лютого 2019 року, № 45/од від 25 березня 2019 року, № 83/од від 24 травня 2019 року, № 111/од від 21 червня 2019 року, № 149/од від 22 серпня 2019 року, № 161/од від 23 вересня 2019 року, № 181/од від 23 жовтня 2019 року, № 202/од від 25 листопада 2019 року, № 212/од від 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 мала приватний інтерес у виді бажання поліпшити матеріальне становище своєї доньки, та зазначено, що вона діяла з корисливих мотивів.

В той же час, апелянт вказує, що судом мало бути встановлено існування у ОСОБА_1 саме приватного інтересу при преміюванні доньки, а не лише відносин, які можуть його зумовлювати.

Крім того, у постанові суду першої інстанції відсутні докази наявності суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями під час підписання наказу про преміювання.

Зокрема, як зазначає захисник, не було встановлено, що рішення про виплату премії ОСОБА_2 були необ`єктивними або упередженими, що такими рішеннями завдано шкоди інтересам служби та органу місцевого самоврядування.

Також, апелянт вказує, що посилання у протоколах на те, що премії, які виплачувались ОСОБА_2 мали індивідуальний та разовий характер, спростовується самим змістом наказів про преміювання, з яких вбачається, що премія виплачувалась всім працівникам щомісячно.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника Степанова І.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурорів Книгиницької З.О. та Сироватки В.В., які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи, до суду надійшли протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 з кваліфікацією її дій за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, як неповідомлення Бучанську міську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Всі протоколи з додатками судом об`єднані в одне провадження.

Однак, відповідно до змісту оскаржуваної постанови, судом прийнято рішення лише за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

За приписами ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

З огляду на те, що в даному провадженні апеляційним судом переглядається справа лише за апеляційною скаргою захисника, в якій ставиться питання про скасування постанови та закриття провадження за відсутності складу адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП, апеляційний суд, відповідно до його повноважень, визначених ст. 294 КУпАП, позбавлений можливості як прийняти нову постанову про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, так і прийняти рішення про задоволення в цій частині апеляційних вимог захисника про скасування постанови та закриття провадження за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, оскільки судом першої інстанції рішення за цим обвинуваченням не приймалося.

Отже апеляційним судом перевіряється законність прийнятого судом першої інстанції рішення лише стосовно визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Для правильного вирішення справи за висунутим ОСОБА_1 обвинуваченням, викладеним у протоколах про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, суд повинен з`ясувати, чи існував реальний конфлікт інтересів при прийнятті нею, як виконувачем обов`язків начальника Управління праці, соціального захисту та захисту від наслідків Чорнобильскої катастрофи Бучанської міської ради (далі - Управління) рішень про преміювання її дочки ОСОБА_2 , яка працює в одному із відділів цього ж управління головним спеціалістом.

Однак, відповідно до тексту оскаржуваної постанови суд на це питання відповіді не дав, обмежившись лише переліком наказів про преміювання ОСОБА_2 та протоколів про адміністративне правопорушення від 10 серпня 2020 року №№ 203 - 222, як доказів винуватості ОСОБА_1 .

Таке судове рішення апеляційний суд вважає як необґрунтованим, оскільки в ньому відсутня оцінка доказів, на підставі яких судом були встановлені ті чи інші обставини, так і невмотивованим, оскільки в ньому не наведені належні та достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Відповідно до примітки до ст. 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

За визначенням, викладеним у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, в тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, в тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до викладеного в протоколах про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП формулювання обвинувачення приватний інтерес ОСОБА_1 у зв`язку з підписанням наказу про преміювання своєї дочки зумовлений позаслужбовими (сімейними відносинами) з ОСОБА_2 , які формували прагнення її як керівника Управління піклуватись про близьку особу, якою є для неї її донька, дбати про забезпечення її матеріального благополуччя.

Однак суд у постанові не мотивував, чи знайшло свого підтвердження таке обвинувачення під час судового розгляду справи, та визнавши ОСОБА_1 винуватою у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, не навів доказів на обґрунтування такого висновку.

В той же час відповідно до стандартів, визначених у рішеннях Європейського суду з прав людини «Абрамян проти Росії», «Пелісьє та Сассі проти Франції» «Маттоціа проти Італії» висунуте обвинувачення повинно бути конкретним та зрозумілим. Тобто наявність у правопорушника факту приватного інтересу має бути чітко сформульованим (артикульованим) та визначеним.

На думку апеляційного суду наявність у ОСОБА_1 приватного інтересу в протоколах про адміністративне правопорушення викладено загальними висловами щодо бажання її піклуватися про близьку особу та дбати про забезпечення матеріального благополуччя, що є загальноприйнятим стандартом у суспільстві, який склався на підставі традиції, та закріплений у законі.

Однак для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст.172-7 КУпАП, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і постанові суду, в разі визнання особи винуватою, формулювання наявності приватного інтересу повинно бути викладено конкретно по відношенню до вчинення суб`єктом відповідальності дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином судом не встановлено наявності у ОСОБА_1 приватного інтересу під час прийняття нею рішення про преміювання ОСОБА_2 , в той час як для правильного вирішення справи, для кваліфікації рішення, як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, суд мав встановити наявність обов`язкової сукупності таких фактів, як:

- наявність у ОСОБА_1 факту приватно інтересу;

- наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими обов`язками ОСОБА_1 як керівника Управління із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення про преміювання ОСОБА_2 ;

- наявність повноважень на прийняття рішення;

- наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, при цьому така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність і неупередженість рішення.

Відповідно до тексту оскаржуваної постанови, судом фактично встановлений лише факт наявності у ОСОБА_1 повноважень на прийняття рішення.

За відсутності встановлення інших наведених вище фактів особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого їй правопорушення поза розумним сумнівом.

Беручи до уваги те, що диспозицією ч. 2 ст. 172-7 КУпАП передбачена відповідальність лише за умови вчинення особою дій чи прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів, матеріали справи мають містити докази про наявність реального конфлікту інтересів.

В той же час відповідно до п. 3.1 Положення про порядок преміювання працівників Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради рішення про видання наказу про преміювання працівників Управління приймається не пізніше 25 числа кожного місяця начальником Управління за письмовим поданням начальника структурних підрозділів та заступника начальника Управління.

Матеріали справи містять подання начальника відділу з питань праці та соціальних відносин Управління про встановлення головним спеціалістам цього відділу, серед яких значиться ОСОБА_2 , надбавки та премії за поточний відповідний місяць 2019 року. Розмір премії у процентному відношенні до посадового окладу не відрізняється від того, який визначений іншим спеціалістам такої категорії цього відділу.

Оцінюючи наведені докази апеляційним судом встановлено, що єдиною підставою для видання начальником Управління наказу про преміювання співробітника є письмове подання начальника структурного підрозділу та заступника начальника Управління.

Відповідно до посадової інструкції начальника Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради ОСОБА_1 , Положення про Управління праці та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради, начальник Управління не наділений повноваженнями самостійно ініціювати видання наказу про преміювання співробітників структурних підрозділів Управління та визначати розмір премії.

Апеляційний суд вважає, що саме такий алгоритм дій начальника Управління пов`язаний з прийняттям рішення про преміювання співробітників Управління, регламентований наведеними локальними нормативними актами обмежує його можливість вчиняти дії, які можуть бути оцінені як дисциплінарний проступок, адміністративне, чи кримінальне правопорушення.

Також апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , як начальник Управління, впливала на начальника структурного підрозділу, в якому працює ОСОБА_2 , щоб було надане подання на преміювання останньої за відсутності законних для цього підстав. Таких доказів не надано і під час апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 видавались накази про преміювання співробітників Управління, серед яких є і її дочка ОСОБА_2 за відсутності реального конфлікту інтересів. Отже, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що складеними протоколами про адміністративне правопорушення за цією нормою закону ОСОБА_1 інкримінується видання наказів про преміювання в умовах реального конфлікту інтересів, що є прийняттям рішення, однак в протоколах про адміністративне правопорушення вказано, що вона не прийняла рішення, а вчинила дію в умовах реального конфлікту інтересів, що є окремою кваліфікуючою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, однак суд на це уваги не звернув і також вказав наведену у протоколах про адміністративне правопорушення кваліфікуючу ознаку.

В той же час суд, відповідно визначених законом повноважень, при розгляді справи про адміністративне правопорушення не може вийти за межі висунутого обвинувачення та в постанові про визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення самостійно вказувати на наявність іншої кваліфікуючої ознаки, аніж тієї, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення. За таких обставин суд повен був дійти висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях особи кваліфікуючої ознаки адміністративного правопорушення, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Степанова І.О. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 14 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, скасувати, провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун