Справа № 467/211/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Савчук О.І.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1

захисника Сорочан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Іванівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянки України, працюючої вчителем в Іванівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, -

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 21 лютого 2021 року о 01 год. 03 хв. біля будинку №26 по проспекту Незалежності в м. Южуноукраїнську ОСОБА_1 керувала автомобілем «Шевроле Авео», маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, незв`язну мову.

Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та в лікарні м. Южноукраїнська ОСОБА_1 відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таких висновків суд дійшов, оцінюючи усі докази, що були у його розпорядженні, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у сукупності, керуючись законом і ураховуючи положення ст. 251 КУпАП щодо доказів та встановивши обставини, які регламентовані ст. 280 цього ж Кодексу, тобто ті, що підлягають доказуванню при розгляді такого роду справи про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї провини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП не визнала та пояснила, що того дня вона, її сестра ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_4 гостювали у її батька в м. Южноукраїнську Миколаївської області.

Близько першої години ночі вони їхали додому на належному їй автомобілі марки Шевроле, за кермом якого знаходилась її сестра ОСОБА_3

Поблизу базару в м. Южноукраїнську їх автомобіль зупинили поліцейські і почали вимагати документи.

Тоді вона передала їм свої документи, як то, посвідчення водія та технічний паспорт в електронному вигляді у додатку «Дія».

Поліцейські сказали, що вона вживала спиртне, однак, вона заперечувала це, але вони нічого не хотіли слухати.

При цьому, її чоловік дійсно перебував в стані сп`яніння і сперечався із поліцейськими. ОСОБА_1 вказала, що поліцейські тримали їх хвилин сорок, протокол складали без неї, підписати його не дали і з його змістом не ознайомили. Проте, вона сфотографувала його того ж дня.

При цьому, поліцейські їй нічого не роз`яснювали і пояснення надати не пропонували. Крім цього, зазначила, що алкогольні напої ні того дня, ні напередодні не виживала, а за кермом автівки знаходилась її сестра, так як вона вночі не керує автомобілем через незадовільний зір.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що того дня вона, її сестра ОСОБА_1 , що наразі притягається до адміністративної відповідальності, та чоловік останньої ОСОБА_4 гостювали у їх батька в м. Южноукраїнську Миколаївської області.

Коли повертись додому, то вона знаходилась за кермом автомобіля, який належить сестрі.

Однак, неподалік «ПриватБанку» в м. Южноукраїсньку автомобіль зупинили поліцейські та почали вимагати документи.

Оскільки вона перебувала в шоковому стані від цього, то не сказала поліцейським, що за кермом перебувала саме вона і своїх документів їм не передала. Весь час вона знаходилась в автомобілі на водійському сидінні, а тому не знає і не чула, що саме відбувалось, коли поліцейські складали протокол відносно її сестри.

Додала, що має посвідчення водія з 2013 року, а того дня алкогольні напої не виживала.

Захисник Сорочан В.О. в судовому засіданні просив провадження у справі закрити за відсутністю події правопорушення, посилаючись, зокрема, на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом.

При цьому, поліцейські діяли не професійно, не збирали докази щодо правопорушення, натомість вчиняли сварку і хотіли зробити собі показники, склавши протокол, попередньо не розібравшись в ситуації. Хоча могли зафіксувати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак, не зробили цього.

Відеозапис не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені її права, а також те, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння являється правопорушенням.

При цьому, захисник вказав, що у свідка ОСОБА_5 не було обов`язку виходити із автомобіля та повідомляти поліцейським, що за кермом була саме вона, оскільки вони самі повинні були це з`ясувати.

На пропозицію суду щодо виклику в судове засідання особи, яка склала протокол, для надання пояснень, захисник вказав на відсутності у сторони захисту такого клопотання, у той час, як суд за своєю ініціативою цього зробити не може, позаяк, повинен залишатись безстороннім.

Тож, за таких обставин, розглядаючи справу у ракурсі вимог ст. 280 КУпАП, суд, виходив із такого.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Зокрема, відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина перша статті 130 КУпАП (із змінами, внесеними згідно з указами Президії Верховної Ради Української РСР від 29.05.85 р. № 316-XI, від 19.05.89 р. № 7542-XI, від 29.07.91 р. № 1369-XII, від 15.11.91 р. № 1818-XII; законами України від 23.12.93 р. № 3785-XII, від 07.02.97 р. № 55/97-ВР,від 24.09.2008 р. № 586-VI, від 19.11.2013 р. № 693-VII, від 14.07.2015 р. № 596-VIII, від 07.07.2016 р. № 1446-VIII; у редакції Закону України від 22.11.2018 р. № 2617-VIII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 03.12.2019 р. № 321-IX, зміни, внесені підпунктом 4 пункту 1 розділу І Закону України від 22.11.2018 р. № 2617-VIII, виключено, враховуючи зміни, внесені Законом України від 17.06.2020 р. № 720-IX) у собі з 03.07.2020 року передбачає таке: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, стаття 130 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», яка діє з 17.03.2021 року, застосуванню до даних правовідносин не підлягає у силу норм ст. 8 КУпАП.

Відповідно до роз`яснень п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130

КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами

у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під

впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість

реакції.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП

не має значення, протягом якого часу особа, яка

перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів,

що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним

засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли

він почав рухатись.

Проте, протоколом про адміністративне правопорушення та сукупністю обставин, установлених із пояснень свідка та ОСОБА_1 підтверджується те, що саме вона керувала транспортним засобом 21 лютого 2021 року о 01 год. 03 хв. біля будинку № 26 по проспекту Незалежності в м. Южноукраїнську Миколаївської області.

Зокрема, на це вказує те, що саме вона передала поліцейським посвідчення водія та технічний паспорт, що сама й підтвердила в судовому засіданні.

При цьому, відеозапис, доданий до протоколу не містить інформації про те, що ОСОБА_1 вказувала поліцейським на свою непричетність до керування автвікою. Натомість говорила їм, що пройде огляд на стан сп`яніння завтра.

У разі ж якщо за кермом автомобіля перебувала допитана в якості свідка ОСОБА_3 , то останній нічого не заважало повідомити про це поліцейським і передати їм своє посвідчення водія, а тим більше, протягом сорока хвилин.

Більш того, матеріалами справи не зафіксовано присутності ОСОБА_5 у якості свідка події.

А її пояснення, надані в судовому засіданні, суд не може сприймати як об`єктивні , оскільки вони не підтверджуються іншими матеріалами справи, ураховуючи й той факт, що ОСОБА_5 є сестрою ОСОБА_1 .

Зокрема, суд згодний із тим, що у ОСОБА_3 не було обов`язку виходити із автівки після її зупинки, однак, у разі, якщо поліцейські затримали її та її супутників на сорок хвилин, як вказала на це ОСОБА_1 , то ОСОБА_3 , хоча й не мала обов`язку виходити із автівки, то, принаймні мала таке право, могла скористатись ним і пред`явити поліцейським своє посвідчення водія.

Але чому вона не скористалась своїм правом, конкретно пояснили не змога і вказала, що протягом усього часу знаходилась на водійському сидінні автоомбіля, не чула і не бачила, що відбувається поряд.

А це щонайменше є дивним у ситуації, що склалась.

Проте, протокол все ж таки було складено відносно ОСОБА_1 і він вказує на те, що саме вона керувала транспортним засобом.

Саме ж по собі те, що доданий до протоколу відеозапис не містить цієї інформації, ще не вказує на протилежне, позаяк, сукупність доказів та аналіз обставин, що мають значення для справи, свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом.

Принаймні, вона могла скористатись своїм правом надати письмові пояснення про це, як у самому протоколі, так і на окремому аркуші, натомість вона відмовилась від підписання та надання пояснень у присутності двох свідків.

Тут суд відмічає, що ОСОБА_1 вказала на те, що сфотографувала протокол про адміністративне правопорушення на місці події, а це вказує на те, що вона була ознайомлена із його змістом і мала змогу надати пояснення.

Стосовно роз`яснення її прав, у тому числі і передбачених ст.63 Конституції України, то суд вказує, що ОСОБА_1 скористалась своїми правами, адже відмовилась надати пояснення і підписати протокол.

Таким чином, із сукупності доказів, що надані у розпорядження суду, у тому числі й пояснень самої ОСОБА_1 та свідка, суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом у час та у місці, що вказані у протоколі, відповідно, виконувала функції водія і мала, згідно п. 2.5 ПДР України, обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського.

А як вказав ВС ККС у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі №444/2115/17 невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Проте, в ході розгляду справи було установлено, що ОСОБА_1 відмовилась пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

У свою чергу, порядок такого огляду, тобто, виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Зокрема, згідно п.2 Розділу І вказаної Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); 2) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я) ( п.п.6,7 Розділ 1 Інструкції № 1452/735).

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (п.6 Розділу 2 Інструкції № 1452/735).

Та у цьому випадку суд установив, що ОСОБА_1 дійсно відмовилась від огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, у даному випадку, алкотестеру «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я.

Це підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписом, що доданий до нього та поясненнями двох свідків.

ЇЇ доводи про те, що свідки не можуть бути об`єктивними через те, що поліцейські викликали їх по телефону, не нічим не підтверджуються. До того ж, закон не вказує, яким саме чином свідки мають бути залучені у таких випадках.

Усі докази, як протокол, так і відеозапис разом із поясненнями свідків вказують на дотримання поліцейськими вимог Інструкції № 1452/735.

Стосовно того, що поліцейські повинні були пояснити ОСОБА_6 про те, що відмова від огляду є правопорушенням, то суд звертає увагу, що закон не висуває до них такого обов`язку, у той час, як незнання закону особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не звільняє її від такої відповідальності.

Отже, вина ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується сукупністю доказів, як то:

- протоколом про адміністративне правопорушення ОБ№116695 від 21 лютого 2021 року щодо часу, місця та способу його учинення, у тому числі ознак сп`яніння, які були виявлені поліцейськими;

-поясненнями двох свідків ОСОБА_7 від 21 лютого 2021 року та ОСОБА_8 від 21 лютого 2021 року щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, що фактично вказує на дотримання Інструкції № 1452/735.

- відеозаписом, що доданий про протоколу, на якому зафіксовано події, описані у протоколі, як то, щодо відмови ОСОБА_6 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Пояснення ж свідка та самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд, з огляду на норму ст. 63 Конституції України, сприймає в руслі обраної тактики захисту і такими, що направлені на уникнення від відповідальності останньої.

Тож, усі ці докази є належними, так як в сукупності підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у цій справі, щодо події адміністративного правопорушення (часу, місця, способу вчинення), а так само і спрямованості умислу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, вказані докази є допустимим, так як даних про те, що вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України або здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, становлено не було і стороною захисту не доведено.

Пояснення ОСОБА_6 про те, що протокол складали за її відсутності, не дали його підписати, не ознайомили із його змістом та не роз`яснили прав суд відхиляє як неспроможні і вказує на те, що вона, сфотографувала протокол, була присутня на місці події і відмовилась від надання пояснень, тим самим скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, у той час, як мала змогу надати пояснення.

Таким чином, шляхом дослідження наданих доказів у їх сукупності, у тому числі, їх обсягу, установлено, що було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, а ОСОБА_6 винна у його вчиненні і підлягає адміністративній відповідальності.

А тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як особа, яка керувала транспортним засобом.

При накладенні адміністративного стягнення на неї суд враховує характер вчиненого правопорушення, зокрема, підвищений ступінь його для суспільства у цілому та для окремих громадян, її поведінку під час та після учиненого, особу ОСОБА_6 , яка працює, має на утриманні неповнолітню дитину, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, раніше не притягувалась до адміністративної відповідальності, а також ступінь її вини, тобто, те, що вона усвідомлювала характер свого діяння і його наслідки, у тому числі відсутність обставин, що виключають адміністративну відповідальність і собою указують на факти неосудності ОСОБА_6 .

Суд, крім цього, суд звертає увагу, що ураховував ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloran and Francis v. the United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007, вказав, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Водночас, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_6 згідно із ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Стосовно версії захисту, як то, того, що транспортним засобом керувала інша особа, то суд вказує наступне.

у справі «Кобець проти України» ЄСПЛ вказав, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Та у цій справі суд не має обґрунтованих сумнівів у версії сторони «обвинувачення», натомість версія сторони захисту не є такою, яку розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді.

Позаяк, пояснення свідка та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказують на нелогічність їх дій та/або бездіяльності у ситуації, що мала місце, позаяк, достовірно установлено, що ані ОСОБА_6 , ані свідок не були позбавлені змоги надати пояснення поліцейським стосовно особи, яка керувала транспортним засобом, а свідок передати їм своє посвідчення водія, у разі, якщо саме вона перебувала за кермом і повідомити про це.

Нездатність свідка чітко пояснити причини такої поведінки нівелює об`єктивність її пояснень, які кореспондуються лише із поясненням ОСОБА_6 , і викликають сумнів у своїй правдивості.

Як наслідок, версію захисту слід визнати неспроможною, у той час стороною обвинувачення доведено факт учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП з мотивів, що наведені судом вище.

За такого суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_6 адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, що буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушниці та ступеню її вини, у тому числі, ураховуючи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а також необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так й іншими особами.

Крім того, у порядку ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_6 належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день розгляду справи становить 454,00 грн. (5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 VI).

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 33-35, 130, 221, 247, 251-252, 283-285 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на неї адміністративне стягнення у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один ) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Суддя І.В. Явіца