Справа № 460/3422/18 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 33/811/151/21 Доповідач в 2-й інстанції: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі судді апеляційного суду Головатого В.Я., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2020 року,

встановив:

постановою Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у справі № 460/3422/18 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700, 00 гривень.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2018 року постанову Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року залишено без зміни.

08 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд постанови Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у справі № 460/3422/18, в якій просить: скасувати постанову та зупинити виконання вказаної постанови, повернути йому кошти стягнені з нього на виконання вказаної постанови; провадження у справі № 460/3422/18, про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2020 року повернуто ОСОБА_1 заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у справі № 460/3422/18.

Не погоджуючись із постановою Яворівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нове рішення. Одночасно просить поновити строк апеляційного оскарження, оскільки такий пропущений з поважних причин, а саме, розгляд справи відбувся у його відсутності, про постанову стало відомо з моменту оприлюднення такої у ЄДРСР.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішенням Конституційного Суду України у справі 2 1-24/2020(393/20) від 27 жовтня 2020 року, у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 6, 8 частини 1 статті 11; пункти 1, 2, 6-10, 12, 12-1 частини 2-5 статті 12; частину 2 статті 13; частину 2 статті 13-1; статтю 35, абзаци другий, третій частини 1 статті 47; статті 48-51; частини 2, 3 статті 52; статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII зі змінами статтю 366-1 КК України.

Вказує, що відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Зазначає,що зважаючи на той факт, що згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі 2 1-24/2020(393/20) від 27 жовтня 2020 року, які визнано такими, що не відповідають Конституції України (є конституційними) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 6, 8 частини 1 статті 11; пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини 2-5 статті 12; частину 2 статті 13; частину 2 статті 13-1; статтю 35, абзаци другий, третій частини 1 статті 47; статті 48-51; частини 2, 3 статті 52; статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII зі змінами статтю 366-1 КК України що ставилися у провину ОСОБА_1 , а отже наявні підстави для перегляду постанови Яворівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2020 року у справі №460/3422/18 за нововиявленими обставинами та скасування такої.

ОСОБА_1 на розгляд справи 19.02.2021 року не з`явився, подав клопотання про відкладення такого у зв`язку з несприятливими погодніми умовами та неможливість забезпечити участь захисника.

В судові засідання від 11.03.2021 року, 31.03.2021 року ОСОБА_1 в чергові рази не з`являвся, клопотань про відкладення від нього не надходило, хоча він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

18.04.2021 року ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 21.04.2021 року, у зв`язку з запровадженими на території Львівської області карантинних обмежень.

З огляду на те, що ОСОБА_1 проживає у м. Львові, його клопотання про відкладення апеляційного розгляду через запровадження карантинних заходів на території Львівської області, вважаю як спосіб його затягнути, а тому з метою дотримання строків розгляду апеляційної скарги, передбаченого ст. 294 КУпАП, вважаю, що такий розгляд слід проводити у його відсутності.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

При цьому ОСОБА_1 необхідно поновити строк апеляційного оскарження постанови постанову Яворівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2020 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у справі № 460/3422/18 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700, 00 гривень.

ОСОБА_1 подавав апеляційну скаргу на дану постанову.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а тому відповідно до ст. 294 КУпАП, така набрала законної сили.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у справі № 460/3422/18, суддя у своїй постанові від 30 грудня 2020 року покликався на те, що главою 24-1 КУпАП передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, й у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду; іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) чинним законодавством не передбачено; повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

Нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення за нововиявленими обставинами не передбачений.

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони:

1) існували на час розгляду справи;

2) ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи;

3) вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи тощо) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Водночас, суд першої інстанції вірно зазначив, що перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений і місцевий загальний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

За таких обставин посилання заявника про застосування норм Кримінального процесуального кодексу України для розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з аналогії закону, є безпідставним, оскільки норми КПК України регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і його норми не розповсюджуються на розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення, у тому числі за нововиявленими обставинами, чинним законодавством не передбачено.

Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ апеляційний суд не наділений.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).

У рішенні Конституційного Суду України від 27.10.2020 № 13-р/2020 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що положення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Станом на день прийняття суддею Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» щодо зобов`язання суб`єкта декларування у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна письмово повідомити про це НАЗК у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року неконституційною не визнана, тобто на момент ухвалення рішення суддею застосовано чинні норми КУпАП і зазначені положення Закону. При цьому постанова місцевого суду, яка постановою апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2018 року, залишена без змін, набрала законної сили, тобто судове рішення виконане.

Враховуючи, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено КСУ безпосередньо у тексті ухваленого рішення), суддя місцевого суду дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви та повернув ОСОБА_1 заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у справі № 460/3422/18.

Зазначене повністю кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, в якій суд з цих же підстав відмовив у задоволенні заяви про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.10.2019 за виключними обставинами.

За таких обставин суддя першої інстанції дійшов вірного висновку, та повернув ОСОБА_1 заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у справі № 460/3422/18, оскільки перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачений.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Яворівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2020 року, якою повернув ОСОБА_1 заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Яворівського районного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у справі № 460/3422/18 - без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Головатий В. Я.