КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Твердохліб Ю.О.
Апеляційне провадження № 33/824/1728/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Кузьміна Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: невідомий) до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На вказану постанову адвокат Кузьмін Є.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд всебічно не дослідив матеріали справи та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Вказує, що суд порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки розглянув справу без участі порушника та його захисника.

Стверджує також, що в діях ОСОБА_1 був відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 130 КУпАП. Посилається на те, що у матеріалах справи відсутні докази керування особою, що притягується до відповідальності, транспортним засобом та, відповідно, зупинення транспортного засобу працівниками поліції. Вказує, що поліцейський не відсторонив ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що підтверджує ту обставину, що ОСОБА_1 не був водієм.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли до Київського апеляційного суду 11 березня 2021 року.

Розгляд справи за апеляційною скаргою адвоката Кузьміна Є.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року було призначено у судовому засіданні на 23 березня 2021 року о 09 годині 45 хвилин. Вказане судове засідання було відкладене за усним клопотанням ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою його захисника - адвоката Кузьміна Є.О. При цьому, суд врахував також клопотання адвоката Кузьміна Є.О. про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката в інших судових засіданнях.

В судове засідання, призначене на 13 квітня 2021 року о 10 годині особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлені.

Від адвоката Кузьміна Є.О. у день судового засідання засобом електронного зв`язку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому посилається на неможливість явки у судове засідання у зв`язку із хворобою дружини. Жодного доказу на підтвердження цих обставин адвокат Кузьмін Є.О. суду не надав.

За таких обставин клопотання адвоката Кузьміна Є.О. про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки є безпідставним та необґрунтованим. Враховуючи вимоги закону щодо дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 28 листопада 2020 року о 04 год. 35 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Г. Оніскевича,1 в м. Києві, рухався з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто, вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд зазначив, що будь-яка особа, яка отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, зобов`язана знати правила дорожнього руху України.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 013544 від 28 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 ; пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 28 листопада 2020 року, відповідно яких в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому Законом порядку пройти огляд для визначення стану сп`яніння у лікаря - нарколога в закладі охорони здоров`я; письмові пояснення ОСОБА_1 від 28 листопада 2020 року, відібрані на місці події; розписку ОСОБА_1 від 28 листопада 2020 року про зобов`язання не керувати транспортиним засоьом протягом доби; диск з відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, на яких зафіксовано, що ОСОБА_1 не заперечував вживання ним наркотичних речовин, відмовився їхати з поліцейськими до медичного закладу для проходження огляду для встановлення стану наркотичного сп`яніння; суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_4 винним за статтею 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення за ст. 130 ч. 1 КУпАП на ОСОБА_1 суд врахував, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння є грубим і досить поширеним правопорушенням, обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Посилання ОСОБА_1 та його адвоката на те, що факт керування транспортним засобом не доведено оцінюється судом критично, оскільки з доданого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пояснив, що їхав до знайомого, керував автомобілем, зупинився та вийшов з автомобіля, тобто, не заперечував факт керування автомобілем. При цьому, пояснення ОСОБА_1 про те, що він стояв біла паркану, не керував автомобілем і не мав наміру забирати автомобіль є непідтвердженими, суперечливими та не узгоджуються із іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо невідсторонення ОСОБА_1 працівниками поліції від керування транспортним засобом спростовується наявною у матеріалах справи розпискою ОСОБА_1 про зобов`язання не керувати транспортним засобом протягом доби та залишити автомобіль за місцем парковки (а.с. 4).

Апеляційний суд також відхиляє твердження апелянта про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на судовий захист.

Так, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально, використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29 травня 2008 року «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2006 року «Мороз та інші проти України» та інші).

До того ж у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторони самостійно повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як видно із матеріалів справи, в судові засідання, які були призначені на 06 січня 2021 року, 26 січня 2021 року, 03 лютого 2021 року, 16 лютого 2021 року та 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 та його адвокат Кузьмін Є.О. не з`являлись, натомість подаючи клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не містять недоліків, які б перешкоджали забезпечити дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізувати вимоги ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, суддя дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника.

Більше того, апеляційний суд вважає, що дії особи, що притягується до відповідальності та його захисника - адвоката Кузьміна Є.О., які полягають у неоднократній подачі клопотань про відкладення, спрямовані на зловживання їх процесуальними правами та призводять до затягування розгляду справи.

При цьому, суд також звертає увагу, що ОСОБА_1 та адвокат Кузьмін Є.О. не були позбавлені можливості надати суду першої інстанції письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції, однак, таким правом не скористались.

Посилання адвоката Кузьміна Є.О. на наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, оскільки на момент подання апеляційної скарги вже закінчились строки накладення адміністративного стягнення, не можуть бути враховані апеляційним судом як такі, що ґрунтуються виключно на власному неправильному розумінні апелянтом норм чинного законодавства. Суд звертає увагу, що порушень норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови, які можуть слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга адвоката Кузьміна Є.О. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кузьміна Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко