Справа№ 953/3059/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., за участі прокурора Разметаєва А.С., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця с. Павлівка Богодухівського району Харківської області, працюючого заступником начальника сектору патрульної поліції відділення поліції в аеропорту м. Харків Слобідського ВП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 4 ст.172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

22.02.2021 до Київського районного суду м. Харкова з ХУ ДВБ НП України надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-6 КУпАП.

Під час судового провадження встановлено, що ОСОБА_1 , будучи заступником начальника сектору патрульної поліції відділення поліції в аеропорту м. Харків Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, тобто поліцейським, є суб`єктом на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», та є суб`єктом декларування, та згідно з підпунктом «а» і «в» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №1700-VII є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією та в порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону, при складенні та поданні декларації зазначив недостовірні відомості, а саме: у розділі 6 «Цінне рухоме майно транспортні засоби» декларації: суб`єкт декларування не зазначив відомості про транспортний засіб Wartburg, 1990 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності з 05.01.2021, що підтверджується інформацією, наданою Головним сервісним центром МВС.

Суб`єкт декларування пояснив, що вказаний транспортний засіб було продано за довіреністю у 2006 році третій особі, яка не зареєструвала своє право власності, та надав копію довіреності, однак видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладання договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 9430 грн. Також суб`єкт декларування зазначив недостовірні відомості про вартість транспортного засобу Ford Fiesta, 2011 року випуску у розмірі 162000 грн., ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , що належить йому на праві власності. Вартість вказаного транспортного засобу становить 83068,97 грн. Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 78931,03 грн. Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 6 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 88361,03 грн., чим порушено п. 3 ч.1 ст. 46 Закону.

Окрім того, у розділі 11 «Доходи, в тому числі подарунки» декларації суб`єкт декларування не зазначив відомості про отриманий ним дохід від відчуження транспортного засобу KIA CEED, 2013 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.20218 №5945/2018/930123 одержаний від ОСОБА_2 в розмірі 224109,60 грн. А тому, суб`єкт декларування зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 224109,60 грн., чим порушив п.7 ч.1 ст. 46 Закону.

Викладене свідчить, що ОСОБА_1 подав недостовірні відомості у декларації на загальну суму 312470,63 грн., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 4 статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,

передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Певна О.В. в судовому засіданні просили закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не вірно розрахував вартість транспортного засобу Ford Fiesta, 2011 року випуску, оскільки до вказаної суми були включені всі митні платежі, а що стосується автомобілю KIA CEED, 2013 року випуску, то вказаний автомобіль не має жодного відношення до позивача, а він лише допомагав своїм знайомим.

Суд, заслухавши прокурора, пояснення ОСОБА_1 , його захисника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, що передбачено ст.245 КУпАП.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Відповідальність за ч.4 ст.172-6 КУпАП настає, зокрема, за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до примітки вказаної норми, суб`єктами декларування у цій статті є особи, які зазначені у пункті 1, підпунктах "а" та "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", які відповідно до частин першої, другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є посадові особи юридичних осіб публічного права.

ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та зобов`язаний у визначений законом порядок подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

Відповідно до ч.1 ст. 46 ЗУ «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються, зокрема дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності). Відомості про транспортні засоби та інші самохідні машини і механізми зазначаються незалежно від їх вартості; отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи. У разі якщо предметом правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання є нерухоме або рухоме майно, в декларації зазначаються вид майна, його місцезнаходження, вартість та інформація про власника майна відповідно до пункту 1 частини

першої цієї статті або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо засобом забезпечення отриманого зобов`язання є порука, в декларації має бути вказано інформацію про поручителя, зазначену у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Видатки, а також будь-які інші правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов`язання, які зазначені у пунктах 2-9 частини першої цієї статті. Такі відомості зазначаються у разі, якщо розмір відповідного видатку перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року; до таких відомостей включаються дані про вид правочину, його предмет. На письмовий запит Національного агентства суб`єкт декларування надає інформацію щодо найменування контрагента.

Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлює, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року 1921 грн.

Тобто відповідальність за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (від 192100 грн. до 480250 грн.)

ОСОБА_1 подав недостовірні відомості у декларації на загальну суму 312470,63 грн., що не спростовано останнім та його захисником.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП за змістом якого орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п.п. 12,13 розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його.

Особі, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення, яке підписується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про адміністративне правопорушення окремо, про що робиться запис у ньому.

ОСОБА_1 своїм правом скористався, та вказав, що від підпису відмовився в протоколі про адміністративне правопорушення.

Тобто, у суду є всі підстави вважати, що оперуповноваженим Харківського Управління ДВБ НП України Старовим А. протокол про адміністративне правопорушення від 15.02.2021 року складений в установленому законом порядку, уповноваженою особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376.

Зібрані по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , докази суд визнає належними, допустимими, та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Таким чином суд, відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясувавши усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 172-6 КУпАП.

Доводи правопорушника, про те що в його діях відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, не спростовують висновків суду, оскільки склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, є формальним. Тобто, не передбачає настання шкідливих наслідків, а виражається в недодержанні вимог фінансового контролю згідно Закону України «Про запобігання корупції».

Поважних причин, які б об`єктивно унеможливлювали зазначити достовірні відомості у поданій щорічній декларації за 2018 рік ОСОБА_1 , шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб - сайті Національного агентства в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування судом в ході розгляду справи не встановлено.

За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічна декларація ОСОБА_1 за 2018 рік, зареєстрована в Реєстрі 17.03.2019 року.

Законодавець у ч.3 ст. 38 КУпАП зазначає про можливість накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, з урахуванням двох обставин: протягом 6 місяців з дня його виявлення, але не пізніше 2 років з дня його вчинення. Тобто законодавець пов`язує строк у 2 роки з попередньою обставиною виявленням правопорушення. Таким чином, ці дві обставини за змістом вказаної норми не можуть враховуватись окремо при вирішенні питання щодо обчислення строку для накладання адміністративного стягнення, оскільки друга обставина (сплив 2 років з моменту вчинення) є похідною від першої (протягом 6 місяців з дня його виявлення). За таких обставин, вказівка законодавця, що міститься в ч.3 ст. 38 КУпАП, на дату виявлення правопорушення є першочерговою у визначенні строку відносно будь-якого правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП. Друга обмежувальна вимога щодо спливу 2 років з дня вчинення правопорушення є другорядною і може застосовуватися лише при дотриманні умов першої вимоги, яка пов`язана зі спливом 6 місячного терміну з дня виявлення правопорушення. Дотримання такого взаємозв`язку є обов`язковим в питанні, що пов`язано з виконанням вимог ст. 38 КУпАП.

Датою вчинення правопорушення в даному випадку є 17.03.2019 року, та постановою суду від 09.03.2021 строк розгляд справи був зупинений, та судове засідання відкладено до 17.03.2021, та постановою суду від 17.03.2021 року строк розгляд справи був зупинений, та судове засідання відкладено до 02.04.2021.

Будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, тому в разі їх закінчення провадження у справі закривається. Вказівка законодавця у п. 7 ст. 247 КУпАП на момент розгляду справи означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст. 38 КУпАП.

Разом з тим сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП. В тому числі, відповідно до ч. 4 вказаної норми строк розгляду адміністративних справ про адміністративні корупційні правопорушення зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд, в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження у справі.

Аналогічні рекомендації щодо строків розгляду справи та строків накладення адміністративного стягнення викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією .

Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин

закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії, що унеможливлює здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, і в разі їх закінчення провадження у справі закривається, та строк зупинення розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 277 КУпАП, суперечить п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення № 11 від 17.10.2014 р., в якому в імперативній формі викладено, що строки накладення адміністративного стягнення, передбачені статтею 38 КУпАП, не можуть бути продовжені.

Згідно ст. 284 КУпАП за наслідками розгляду по справі про адміністративне правопорушення, орган виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Отже, з урахуванням наведеного та виходячи з положень ст. 38 та п.7 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст.38, 245, 247, 283, 284, ч.4 ст.172-6 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.4 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ - Г.А. ЗУБ