КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м. Київ

Справа №752/23552/20

Апеляційне провадження №33/824/1883/2021

Київський апеляційний суд в складі судді Соколової В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року за матеріалами, , які надійшли від Голосіївського УП ГУНП у м. Києві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ФОП, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Згідно з протоколом від 05 листопада 2020 року серії АПР18 № 354251, складеним ст. лейтенантом полії ДОП Голосіївського УП ГУНП в м. Києві Халамейда А.А., 05 листопада 2020 року о 12 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_1 , в АДРЕСА_2 , як власник костелу здійснював господарську діяльність, тобто діяв в супереч п. 12 Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовій збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454, 00 грн. на користь держави.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з положень підпункту 2 пункту 12 постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року, яким забороняється діяльність хостелів. В письмових пояснень ОСОБА_1 , відображених в протоколі, він з даною постановою не згоден, господарську діяльність не здійснював. Однак в даних поясненнях ОСОБА_1 не заперечував те, що хостел працював. Також робота хостелу в супереч забороні, підтверджується фото, наданим в додаток до протоколу. Будь яких інших доказів, які б спростували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суду також не надано

Не погодився із вказаною постановою ОСОБА_1 , його представником - адвокатом Колодою Б.С. подана апеляційна скарга, в якій вона вказує на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначає, що жодного листа чи повідомлення про виклик до суду у судове засідання на 21 січня 2021 року ОСОБА_1 не отримував. Про наявність даної справи та про оскаржувану постанову стало відомо 16 лютого 2021 року з інформації розміщеної на сайті «Судова влада України».

По суті правопорушення, вказано на те, що в протоколі не викладено суть порушення, не вказано що саме було порушено, у зв`язку з цим суд сам кваліфікував правопорушення і змінив фабулу звинувачення. Обставини здійснення роботи хостелу, не доведені, відсутні докази належності хостелу чи здійснення щодо нього господарського діяльності ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Колода Б.С. підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі в повному обсязі, просила про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіряючи матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, апеляційний суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Згідно з положеннями ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

В оскаржуваній постанові суду першої інстанції вказано, що суд неодноразово належним чином повідомляв ОСОБА_1 про день, час та місце судового розгляду шляхом направлення судової повістки за допомогою смс-повідомлень, проте останній в судове засідання не з`являвся. Причини неявки суду не відомі. Проте в матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення ОСОБА_1 про день та час розгляду справи, довідка про доставку смс-повідомлення без наявності заяви та підтвердження належності номеру телефону, не є належним повідомленням. В судовому зсіданні при прийнятті оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не був присутнім, дані про отримання ним копії постанови суду першої інстанції також відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення до адміністративної відповідальності апеляційний суд виходить з наступного.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв'язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) ЄСПЛ, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44-3 КУпАП порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції Постанови № 972 від 21 жовтня 2020 року у п. 12 визначено, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, установлених для «зеленого» рівня епідемічної небезпеки, забороняється діяльність хостелів (підпункт 2).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В порядку ст. 14 цього Кодексу посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Згідно зі ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

В порядку ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності (ст. 280 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

В силу п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 248 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06 листопада 2015 року №1376 (далі - Інструкція № 1376) протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення (додаток 2), на якому проставлено відповідні серію та номер.

Згідно з формою протоколу про адміністративне правопорушення, який є додатком 1 до Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення містить графу «вчинив(ла) правопорушення, передбачене частиною _____ статті ____ КУпАП».

З цього вбачається, що якщо відповідна стаття КУпАП містить декілька частин, то особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення має зазначити у протоколі відповідну частину статті.

Частиною 1 ст. 44-3 КУпАП, яка є бланкетною нормою, передбачено, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Протокол про адміністративне правопорушення був складений 05 листопада 2020 року, уповноваженою особою, в ньому зазначено про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбачено ст. 44-3 КУпАП, а саме забезпечення роботи хостелу. Тобто у порушення наведених вище норм у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі не вказано частину ст. 44-3 КУпАП, порушення якої ставиться йому в провину.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Суд, що розглядає справу, не має повноважень уточнювати чи редагувати фабулу правопорушення, викладену уповноваженими особами у протоколі.

Враховуючи, що у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі неналежним чином викладено суть адміністративного правопорушення та не зазначено відповідну частину статті 44-3 КУпАП, з огляду на відсутність у суду права уточнювати суть адміністративного правопорушення, з зазначеного протоколу неможливо встановити, яке конкретно порушення ставиться ОСОБА_1 в провину, що унеможливлює встановлення у його діях складу того чи іншого адміністративного правопорушення.

Інші наявні в матеріалах справи докази не можуть свідчити про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки такі докази лише доповнюють зміст протоколу про адміністративне правопорушення, з якого неможливо встановити, яке порушення ставиться в провину ОСОБА_1 .

Разом з тим, з метою повного і всебічного з`ясування обставин справи апеляційним судом встановлено.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, адресою його діяльності визначено: АДРЕСА_3 , діяльність, зокрема, щодо засобів розміщення на період відпустки та іншого тимчасового проживання.

З аналізу змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він забезпечував роботу хостелу за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 розмістив хостел за вказаною адресою та/або здійснював діяльність у ньому. Наявні в матеріалах справи фотознімки вхідної групи хостелу та людини жіночої статі за робочим столом з телефоном та включеним терміналом, не свідчать як про роботу хостелу, так і про забезпечення роботи ОСОБА_1 . До того ж фотознімки не містять дати їх здійснення та особи, яка їх зробила. Інших доказів, зокрема, показів свідків чи письмових документів матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно протиепідемічних правил і норм передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані порушення вимог закону допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, не повно та не об'єктивно розглянув справу, не надав зібраним доказам у справі належну правову оцінку та дійшов помилкового і передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Допущені порушення вимог закону є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбачено ст 44-3 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 9,14, 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року - скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Соколова В.В.