ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/56/21 Головуючий в 1-й інстанції Вайнраух Л.А.
Єдиний унікальний №310/6978/20 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого директором ТОВ «Роксі Агро», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 14.09.2020 о 21-15 годині у м. Запоріжжі, на території Вознесенівського району, по пр. Соборному, буд.194, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВМW Х5, д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків, від керування відсторонений шляхом передачі тверезому водію. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ N1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що задовольняючи клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про виклик у судове засідання осіб, які були залучені в якості свідків, суд першої інстанції погодився із необхідністю встановлення обставин справи за наслідком допиту таких осіб. Натомість, за умови відсутності відомостей щодо причин неявки викликаних у судове засідання осіб, суд першої інстанції, розглянувши справи без допиту свідків, порушив засади провадження в справах про адміністративні правопорушення, визначені ст.245 КУпАП, що призвело до прийняття незаконного рішення суду.

Вказує, що наданий працівниками поліції відеозапис, який оглянуто судом та покладено в основу оскаржуваної постанови, не є цільним записом, а складений із декількох окремих записів, що свідчить про вибірковість інформації та неможливість ствердження про ідентичність наданих фрагментів. Не зважаючи на вимогу надати повний цілісний запис відеокамер працівників поліції, такий запис надано не було. Разом з цим, наданий ним відеозапис є цілісним, відповідно до якого він висловив недовіру до дій працівників поліції та наполягав пройти огляд на стан сп`яніння в іншому закладі. Враховуючи, що Інструкцією не передбачено обов`язку проходити медичний огляд у конкретному медичному закладі охорони здоров`я, перешкод для проходження ним огляду в умовах КНП «Бердянський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР не було. Сам факт проходження огляду на стан сп`яніння свідчить про його наміри довести свою невинуватість та спростовує твердження поліцейських про його відмову від проходження огляду, а відтак виключає можливість притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило.

Перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 провину свою не визнав та пояснив, що не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, проте, висловив під час складання протоколу недовіру стосовно проходження огляду на стан сп`яніння у запропонованому медичному закладі в м. Запоріжжі, тому не пройшов його. Також зазначив, що був у справах у м. Запоріжжі, прямував з м. Бердянськ. Зупинився на пр. Соборному на пішохідному переході, тобто, у невстановленому місці, оскільки дивився подальший шлях руху, не знаючи місцевості. Коли приїхав наряд поліції, зупинку транспортного засобу під його керуванням вони не здійснювали, проте, на вимогу поліцейського він перепаркував транспортний засіб у дозволеному місці.

Разом з цим, доводи заявлені ОСОБА_1 на свій захист, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №123431 від 14 вересня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 вересня 2020 року (а.с.3-4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.5-6); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 14.09.2020 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №123431 від 14 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом вказаних подій, відповідно до якого на чисельні пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного засобу та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 категорично відмовився у присутності двох свідків, зазначивши, що пройде огляд самостійно у свого нарколога. Його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння також додатково підтверджується поясненнями свідків та рапортом працівника поліції, який склав протокол відносно ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на відеозапис, як неналежний доказ через те, що він переривається, є необґрунтованими, оскільки запис подій за участю ОСОБА_1 здійснювався декількома відеокамерами, а саме відеокамера, яка встановлена в патрульному автомобілі, та нагрудними бодікамерами працівників поліції. Саме тому DVD-R диск містить декілька відеофайлів.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв`язку з тим, що судом не було допитано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не були попереджені про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції за клопотанням ОСОБА_1 намагався допитати свідків в судовому засіданні, однак останні до суду не з`явились. Більш того, норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду, натомість письмові пояснення свідків є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було пояснень свідків. Окремо слід зауважити, що нормами КУпАП не передбачено попередження свідків про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України при їх допиті в суді чи при наданні ними пояснень органам поліції під час оформлення матеріалів про скоєння адміністративного правопорушення.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на висновок щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння №1056 від 14 вересня 2020 року, наданий ним в суді першої інстанції, відповідно до якого, на момент огляду у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Тим більше, відповідно до вимог ч.4 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, у присутності поліцейського.

Проте, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 був пройдений у медичному закладі без участі працівника поліції та свідчить про недотримання встановленого законом порядку. Більш того, огляд на стан сп`яніння проводиться у найближчому закладі охорони здоров`я.

Висновок лікаря, сам по собі, не може свідчити про відсутність в діях особи порушень п.2.5 ПДР України, а відтак і ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування ним транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 310/6978/20