КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/2100/2021 Суддя-доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Голуб С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва з Управління патрульної поліції у м. Києві надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18№ 419913, вбачається, що 29 вересня 2020 року о 18 год. 00 хв. м. Київ, пр. Перемоги, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mazda-3 державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив зіткнення з бордюром, в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «ДрагерAlcotest» в присутності двох свідків, результат тесту 1,33 %, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав 31 березня 2021 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Одночасно зі зверненням до суду з апеляційною скарго, ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у даній справі. В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд справи було призначено на 14 грудня 2020 року, однак захисник скаржника - Федосюк І.О. перебував на лікарняному про що було повідомлено суд першої інстанції та подано відповідне клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, не маючи інформації про стан відомого провадження захисник Федосюк І.О. 25 березня 2021 року звернувся до помічника суддів з проханням повідомити інформацію про стан розгляду справи. Помічником судді було повідомлено, що 14 грудня 2020 року у даній справи була прийнята постанова, про причини не надсилання її в межах дводенного строку помічником не було повідомлено.

Окрім того, захисником подавались клопотання про видачу копію постанови суду у даній справи, однак оскаржувану постанову суду першої інстанції було видано лише 25 березня 2021 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду та поновити пропущений строк.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується телефонограмою, складеною секретарем судового засідання 12 квітня 2021 року, про причини неявки суд не повідомив.

Перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вивчивши матеріали справи, вважаю, що причини пропуску строку є неповажними, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з такого.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Проте, відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на подачу скарги, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте можливість суду щодо поновлення строку не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»). При визначенні наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

Так, з матеріалів справи про адміністративні правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова була винесена 14 грудня 2020 року. Разом з тим, апеляційна скарга була подана лише 31 березня 2021 року, тобто із значним порушенням встановленого законом строку на апеляційне оскарження постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був обізнаний про наявність в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва адміністративного матеріалу відносно нього.

ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду справи, перше судове засідання в якій було призначено на 30 листопада 2020 року, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення про виклик в судове засідання (смс-повідомлення було доставлено скаржнику 13 листопада 2020 року о 15 год 45 хв. (а.с. 10)), однак в судове засідання, що було призначено ОСОБА_1 не з`явився, подавши до суду клопотання, що є юридично необізнаним та потребує кваліфікованої правової допомоги та просив суд надати йому час для реалізації права на захист та вибору захисника, у зв`язку з чим просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Судом першої інстанції було задоволено таке клопотання правопорушника та відкладено судове засідання на 14 грудня 2020 року.

ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про наступне судове засідання, яке було призначено на 14 грудня 2020 року, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення про виклик в судове засідання (смс-повідомлення було доставлено скаржнику 30 листопада 2020 року о 16 год 35 хв. (а.с. 15)), однак в судове засідання, що було призначено на 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 не з`явився, подавши до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки його захисник Федосюк І.О. перебуває на лікарняному та не може взяти участь у судовому засіданні, фінансової можливості укласти договір з іншим захисником не має.

Аналогічне клопотання про відкладення розгляду справи надійшло на адресу суду від захисника ОСОБА_1 - адвоката Федосюка І.О.

Суд першої інстанції надав оцінку поданим клопотанням та дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі правопорушника та його представника, оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, а також у з урахуванням того, що саме суд повинен забезпечити розумні строки розгляду справи.

Також суд апеляційної інстанції враховує ту обставину, що судом першої інстанції окрім смс-повідомлення про виклик до суду, також надсилалась судова повістка і на поштову адресу ОСОБА_1 , однак поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

В матеріалах справи також міститься і заява захисника ОСОБА_1 адвоката Федосюка І.О. від 18 грудня 2020 грудня про видачу копії постанови суду від 14 грудня 2020 року.

Таким чином, як правопорушнику, так і його захиснику було відомо ще 18 грудня 2020 року про наявність оскаржуваної постанови суду, разом з тим протягом трьох місяців з моменту звернення до суду із заявою про видачу постанови суду, тобто з 18 грудня 2020 року по 25 березня 2021 року, ні ОСОБА_1 ні його захисник - адвокат Федосюк І.О. не звертались до суду з повторною заявою про отримання копії постанови суду, що свідчить про свідоме зловживання своїми процесуальними правами щодо апеляційного оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що нормами чинного КУпАП передбачено право сторони на апеляційне оскарження постанови саме протягом десяти днів з дня її винесення.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що інформація щодо результатів судового розгляду є загальнодоступною та кожен може ознайомитися з інформацією щодо розгляду справи на сайті судової влади, а зі змістом ухваленого судового рішення - з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, в Єдиному державному реєстрі судових рішень текст оскаржуваної постанови суду був опублікований ще 06 січня 2021 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Федосюк І.О. мали можливість із загальнодоступних джерел ознайомитись зі змістом оскаржуваної постанови суду, або повторно звернутися до суду після розгляду справи із заявою про отримання постанови суду в даній справи і оскаржити її у визначені законом строки, а не після спливу трьох місяців з дня винесення судом першої інстанції оскаржуваної постанови.

Будь-яких інших посилань на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначено, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

ОСОБА_1 будучи самостійним суб`єктом оскарження та маючи захисника, якому відомі всі тонкощі процесуального судочинства, не скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в строки, що визначені чинним законодавством та, зважаючи на відсутність перешкод для реалізації такого права, пропустив такий строк без поважних причин.

При цьому слід зауважити, що розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 , чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно, тобто в період з 14 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 включно, або навіть після того, подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або хоча б поцікавитись результатом розгляду справи в межах розумних строків, або вчинити будь-які інші дії, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції, суду не надано.

Будь-яких обставин, які б позбавили апелянта можливості подати апеляційну скаргу в десятиденний строк з дня винесення постанови, апелянтом не наведено.

Отже, поважних причин пропуску строку на оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути апелянту.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік, повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб