Справа № 347/401/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м. Косів

Суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області Кіцула Ю. С., з участю особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и л а:

До Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшли адмінматеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Так, щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №458178 від 25.02.2021 року, згідно з яким ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У протоколі викладений опис установлених обставин такого змісту: «25.02.2021 року 12 год. 42 хв. в смт. Кути, Косівського р-ну по вул. Л. Українки гр-нин ОСОБА_1 керуючи автобусом здійснюючи регулярне перевезення пасажирів за маршрутом «Вижниця-Путила» в період дії карантину на території України перевозив пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, а саме стоячі пасажири, що передбачено тех. Характеристикою т/з чим порушив вимоги п. 10, Постанова №1236 КМУ та ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП».

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину заперечив та вказав, що дійсно перевозив пасажирів в автобусі за вказаним в протоколі маршрутом. Однак коли його зупинили працівники поліції, в автобусі булі вільні місця, а вказані пасажири не встигли зайняти вільні місця. Вважає, що в його діях відсутній склад адмінправопорушення передбаченого ч.1 ст. 44-1 КУпАП.

В матеріалах справи, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення наявні:

письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 );

рапорт старшого інспектора СРПП Косівського РВП ГУНП лейтенанта поліції М. Луканя;

диск з відеофайлом з нагрудних відеокамер працівників поліції.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши в сукупності докази, доходжу висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, в діях ОСОБА_1 з огляду на таке.

Частина 1 статті 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

За способом викладення диспозиція частини 1 статті 44-3 КУпАП є бланкетною. Диспозиції банкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Такими нормативно-правовими актами є Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб", інші акти законодавства, а також рішення органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У протоколі зазначається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10, Постанова №1236 КМУ та ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 року (далі - Постанова КМУ №1236) врегульовує питання самоізоляції особи, а саме припинення самоізоляції чи зміну установленого строку самоізоляції. Зокрема зобов`язання щодо самоізоляції припиняється автоматично після закінчення строку самоізоляції або з інших підстав, установлених цією постановою. Установлений строк самоізоляції може бути змінено відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я особами, визначеними абзацами четвертим шостим пункту 8 цієї постанови.

Стаття 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає порядок встановлення карантину, можливість залишити його територію та покладення на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування функцій організації і контролю за карантином.

Отже, ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та п. 10 Постанови КМУ №1236 не передбачають жодних обмежень та/або заборон щодо перевезення пасажирів на території України.

Тобто, у протоколі не вірно зазначено, який саме пункт (підпункт) Постанови КМУ №1236 порушив ОСОБА_1 .

Окрім того, Постановою КМУ №1236 передбачено поділ території України на рівні епідемічної небезпеки. Оскільки до протоколу про адмінправопорушення не додано будь-яких відомостей про встановлений рівень епідемічної небезпеки, встановити, які саме обмеження, передбачені Постановою КМУ №1236, були не дотримані - неможливо.

Також до протоколу не додано відомостей про технічні характеристики, зокрема, щодо кількості сидячих місць, транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості, які підтверджують, що ОСОБА_1 є суб`єктом вчинення правопорушення у розумінні статті 44-3 КУпАП та Постанови КМУ №1236.

Такі суперечності на переконання суду унеможливлюють об`єктивний розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

До протоколу, на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, уповноваженою особою не було надано жодних належних та допустимих доказів.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в законодавчих актах України, зокрема, в КПК України, в ст. 17 якого зазначається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Частина 2 статті 251 КУпАП закріплює обов`язок осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, збирати докази.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться в абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене, враховуючи докази по справі, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суддя вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №458178 від 25.02.2021 року, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 - складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а тому, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Ю.С. Кіцула