КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №752/1978/21

19 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ Ратнікової В.М.

за участю особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в:

08 грудня 2020 року, поліцейським роти №1 батальону №2 полку № 1 УПП в м. Києві ДПП сержантом поліції Гридіним В.О. було складено протокол серія ДПР18 № 194004 про адміністративне правопорушення відносно громадянки ОСОБА_1 .

Вказаним протоколом встановлено, що 08 грудня 2020 року, о 07 годині 10 хвилин, по пров. Науки 59 в м. Києві водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Suzuki Swift», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила, скасувати постанову Голосіївського районного суду м, Києва від 04 лютого 2021 року та повернути матеріали справи відповідному правоохоронному органу для належного оформлення або закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі порушує питання про поновлення строків на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року, суд виходить із наступного.

За Положенням ст. 287 КУпАП Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно частини 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу- ст. 289 КУпАП.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначила, що вона не була присутня при розгляді справи в суді першої інстанції, копію постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року вона не отримувала.

З матеріалів справи вбачається, що вона була розглянута у відсутність ОСОБА_1 та її захисника 04.02.2021 року. Згідно супровідного листа Голосіївського районного суду м.Києва від 04.02.2021 року копія постанови суду від 04.02.201 року була направлена ОСОБА_1 до відома та для виконання. Докази отримання ОСОБА_1 вказаної копії постанови в матеріалах справи відсутні. Апеляційна скарга була подана ОСОБА_1 поштою 10.03.2021 року. З огляду на зазначене, на думку суду, причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що існує розбіжність між часом складання протоколу та часом зупинки транспортного засобу. Зазначає, що зупинка її автомобіля була о 07 годині 04 хвилини, а в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що зупинено автомобіль було 07 годині 10 хвилин.

Вказує на те, що, всупереч законодавству, в матеріалах справи відсутнє направлення на проведення її огляду на стан сп`яніння. Зазначає, що поліцейськими не було роз`яснено їй наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Також в протоколі про адміністративне правопорушення не вказані повні реквізити документа, що посвідчує її особу, а посилання на електронний додаток «Дія» не підтверджено документально.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Вказала, що відмовилась пройти тест на приладі Драгер чи огляд у лікаря на стан алкогольного сп`яніння, так як не знала який буде результат, оскільки ввечері вживала пиво, та не знала наслідків такої відмови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за №1452/735.

Згідно з п.п.8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Приймаючи постанову, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в частині відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 194004, складеного поліцейським роти №1 батальйону №2 полку № 1 УПП в м. Києві ДПП сержантом поліції Гридіним В.О., 08 грудня 2020 року о 07 годині 10 хвилин по пров. Науки 59 в м. Києві водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Suzuki Swift», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР, вказані обставини також підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.).

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП, суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання, передбачені вказаною статтею, у тому числі і питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У раз незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15.11.18).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються з іншими доказами в їх сукупності у тому числі з відеозаписом.

Апеляційним переглядом встановлено, що місцевий суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 правильно застосував норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважаю, що висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, підтверджується належними і допустимими доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 194004 від 08 грудня 2020 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зокрема, в протоколі вказані відомості щодо часу та місця керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зазначені виявлені у неї поліцейським ознаки алкогольного сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за змістом яких в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду в медичному закладі для визначення стану сп`яніння, а також долученим до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписом, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 , у присутності цих свідків, від проходження огляду у лікаря-нарколога.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є безпідставними, оскільки доказами у справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря - нарколога, тобто, в закладі охорони здоров`я, а тому, враховуючи, що законом не передбачене примусове доставляння водія до закладу охорони здоров`я, у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення ОСОБА_1 на такий огляд, який за змістом ст. 266 КУпАП проводиться виключно в присутності поліцейського.

Оскільки огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у зв`язку з її відмовою не проводився і вона притягнута до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 не було попереджено про наслідки відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння спростовуються матеріалами справи, зокрема, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який долучено до протоколу, з якого вбачається, що працівниками поліції їй було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, але не дивлячись на це, остання відмовилась від проходження такого огляду і на приладі Драгер і у лікаря-нарколога.

За наслідками перевірки висновків суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 247, ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: В.М.Ратнікова