ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/392/21 Справа № 203/2390/20 Суддя у 1-й інстанції - Васіна Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Сидоренко Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України,

за участю:

представників митниці Козія І.М., Юркевич О.Ю.

захисника Сидоренко І.О.

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 361 086 грн. 15 коп. з конфіскацією автомобіля марки «CITROEN» модель «СЗ» та стягнуто судовий збір.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 18.11.2018 року згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27.10.2017 № НОМЕР_1 у зоні діяльності Волинської митниці ДФС з Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1 перемістила бувший у використанні легковий автомобіль марки «CITROEN» модель «СЗ», 2017 року виготовлення, вартістю відповідно до рахунку № НОМЕР_2 від 14.11.2018 року 7 500 євро (235 490,97 грн. по курсу НБУ станом на 18.11.2018).

У подальшому 26.11.2018 року на підставі попередньої митної декларації типу «ІМ 40 ЕЕ» від 16.11.2018 № UА806020/2018/213079 вказаний транспортний засіб доставлено в зону діяльності Полтавської митниці ДФС та задекларовано за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ зареєстрованою за № UА806020/2018/213547 від 27.11.2018. Під час здійснення перевірки законності ввезення на митну територію України вищевказаного транспортного засобу та встановлення його вартості, відділом протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Полтавською митницею ДФС ініційовано направлення запиту до митних органів ФРН.

08.01.2020 року на адресу Дніпровської митниці Держмитслужби надійшов лист Департаменту запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил №20/20-01/7/1415 з відповіддю митних органів ФРН на запит української сторони разом із завіреними копіями рахунку від 14/11/2018 року № 000082/2018 та експортної митної декларації від 14.11.2018 MRN: 18DЕ31Е0 на підставі яких здійснювався експорт автомобіля. Згідно наданого ОСОБА_1 у Волинську митницю ДФС рахунку від 14/11/2018 року №000082/2018 вартість автомобіля складає 7 500 Євро (235 490,97 грн. по курсу НБУ станом на 18.11.2018), проте за рахунком від 14/11/2018 року № 000082/2018 та експортною митною декларацією від 14/11/2018 MRN: 18DЕ31Е0, надісланими митними органами ФРН його вартість складає 11 500 Євро (361 086,15 грн. по курсу НБУ станом на 18.11.2018).

Таким чином, ОСОБА_1 здійснила переміщення через митний кордон України товару вартістю 361 086,15 грн. з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для його ввезення, рахунку від 14.11.2018 року № 000082/2018, який містить неправдиві відомості щодо вартості автомобіля марки «CITROEN СЗ» модель «СЗ», номер кузова НОМЕР_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що для притягнення до відповідальності за ст. 483 МК України, необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. В даній справі до Полтавської митниці ДФС з метою митного оформлення придбаного транспортного засобу було надано пакет необхідних для митного оформлення документів, який був отриманий від продавця - керівника компанії ОСОБА_2 . Факт того, що митним оформленням займався саме продавець підтверджується зокрема і копіями експортних митних декларацій країни-відправлення, зі змісту яких видно, що в них наявна інформація виключно про компанію, керівником якої є ОСОБА_3 , який є декларантом та відповідальним за всі відомості, що містяться у митних документах.

Після оформлення усіх необхідних документів для здійснення експорту вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 необхідний пакет документів для подальшого подання до митних органів України з метою розмитнення та випуску у вільний обіг на території України.

Матеріали справи не містять доказів, а судом першої інстанції не було перевірено чи дійсно ОСОБА_1 , яка не має жодних спеціальних знань, мала умисел на заявлення неправдивих відомостей та, здійснення «приховування від митного контролю».

Крім того зазначає, що, приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції без належного обґрунтування взяв до уваги виключно документи, які були отримані з Федеративної Республіки Німеччина та без належного з`ясування та оцінки усіх обставин справи, зокрема, наявності рішення про коригування митної вартості, яке і було прийнято безпосередньо за результатами проведення митного контролю, в тому числі, і щодо правильності визначення митної вартості та випущено придбаний транспортний засіб у вільний обіг. Зазначене, на думку захисника, що вже саме по собі позбавляє можливості митний орган здійснювати будь-які заходи контролю, спрямовані на встановлення митної вартості, оскільки розмитнення транспортного засобу відбувалося саме за ціною, яку було визначено митним органом за резервним (шостим) методом на підставі наявної у митного органу інформації. При цьому захисник посилається на низку рішень суду касаційної інстанції.

Судом першої інстанції не було встановлено, що саме стало підставою для здійснення 19.03.2019 року запиту до митних органів Федеративної Республіки Німеччина з приводу придбання вищевказаного транспортного засобу, особливо враховуючи ту обставину, що жодна документальна перевірка митними органами України не ініціювалася.

Захисник посилається на наказ Державної митної служби від 17.11.2005 року № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» та виходячи з його положень чинних на момент проведення митного оформлення, перевірка законності ввезення та контроль правильності визначення митної вартості придбаного ОСОБА_1 транспортного засобу здійснюється до завершення митного оформлення, тобто до дати видачі Посвідчення про реєстрацію ТЗ, що в нашому випадку становить 27 листопада 2018 року.

Також, зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилася і та обставина, що згідно ч. 5 ст. 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску. Проте, в даній справі доказів щодо проведення документальної невиїзної перевірки та складених за результатами її проведення документів, згідно положень п. 4 ч. 5 ст. 54 МК України не надано, як і не надано взагалі будь-якого обґрунтування щодо направлення запиту до митних органів Федеративної Республіки Німеччина тільки 19 березня 2019 року, тобто через 4 місяці випуску спірного транспортного засобу у вільний обіг та без будь-яких підстав для цього.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні захисник Степанова Н.В. підтримала апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній просила її задовольнити, постанови суду, скасувати та закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Представники митниці заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах в їх сукупності.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом про порушення митних правил № 0170/11000/20 від 26.05.2020; копією рапорту про встановлення обставин справи, відповідно до якого фірма B-V-&N Immobilien GmbH продала автомобіль Citroen C3, рік виробництва 2017, громадянці України ОСОБА_4 . Оплата відбулась шляхом переказу коштів саме в сумі 11500 Євро ОСОБА_1 .. Оплата автомобіля відбулась шляхом банківського переказу. (а.с.12-13).

Відповідно до копії рахунку № 000082/2018 від 14.11.2018 ОСОБА_5 здійснила банківський переказ в сумі 11500 євро (а.с.16) за придбання автомобіля Citroen C3.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, підтверджується листами Дніпровської митниці Держмитслужби №7.5-08-03-20/1-12/535 від 22.01.2020, №7.5-08-03-20/10/2235 від 12.03.2020, копією митної декларації типу «ІМ 40 ЕЕ» від 16.11.2018 № UА806020/2018/213079; копією митної декларації типу ІМ 40 ДЕ зареєстрованою за № UА806020/2018/213547 від 27.11.2018; копією рахунку від 14.11.2018 №00082/2018.

Допитаний в суді першої інстанції в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що в листопаді він приїхав до Німеччини, подивився на автомобіль та вони з донькою ( ОСОБА_1 ) вирішили його придбати. ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 7500 євро, при цьому ОСОБА_8 повідомив йому, що фактична вартість автомобіля 11500 євро, однак залишок суми він заплатить сам. ОСОБА_3 перевів 4 тисячі євро на картку доньки ОСОБА_1 та вже з неї перевів кошти на рахунок фірми.

Тобто в процесі судового розгляду справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції встановлено, що вартість придбаного ОСОБА_1 автомобіля Citroen C3 становить 11 500 Євро, про що достовірно було відомо ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду, що для об`єктивної сторони за ч.1 ст. 483 МК України не має значення походження коштів на оплату товару, чи то були гроші батька ОСОБА_6 , чи то були гроші ОСОБА_2 , чи то були гроші ОСОБА_1 , адже встановлено сам факт придбання автомобіля Citroen C3, вартістю 11500 Євро.

Саме така вартість автомобіля була зазначена і в рахунку від 14.11.2018 р. № 000082/2018, і в експортній митній декларації від 14.11.2018 року MRN: 18DE31 E0 на підставі яких здійснювався експорт автомобіля, що підтверджує обізнаність ОСОБА_1 щодо дійсної вартості автомобіля та відповідно умислу в її діях.

В той же час, під час переміщення автомобіля через митний кордон України у зоні діяльності Волинської митниці ДФС з Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1 для переміщення автомобіля був наданий рахунок від 14.11.2018 р. № 000082/2018 відповідно до якого вартість автомобіля складала 7500 Євро, що підтверджує факт подання митному органу документів, що містять неправдиві відомості щодо митної вартості автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 483 МК України відповідальність за цією статтею настає за переміщення... товарів через митний кордон України... з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів... що містять неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару.

Вказані докази в своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 здійснила переміщення через митний кордон України товару вартістю 361 086,15 грн. (11500 Євро по курсу НБУ станом на 18.11.2018) з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для його ввезення рахунку від 14.11.2018 року № 000082/2018, який містить неправдиві відомості щодо вартості автомобіля марки «CITROEN СЗ» модель «СЗ», номер кузова НОМЕР_3 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, тому висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника, що митний орган діяв поза межами своїх повноважень, а саме, що органи митниці мали спочатку провести документальну не виїзну перевірку і за її результатами надсилати відповідний запит до відповідних державних органів іноземних держав, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на власному тлумаченні положень законодавства і не спростовують вищезазначених висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

В судому засіданні апеляційного суду встановлено, що у ОСОБА_1 при перетині кордонів були два пакети документів, одні документи щодо вартості автомобілян на 11500 Євро, для надання митним органам при виїзді з території Європейського Союзу, інший пакет на 7500 Євро, для надання митним органам України.

Факт надання ОСОБА_1 митним органам документів, які містять неправдиві відомості щодо вартості автомобіля, за умови наявності в неї інших документів на іншу вартість, утворює склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 483 МК України.

Водночас, перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині накладеного стягнення, апеляційний суд зважає на наступне.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху...

Відповідно до ст. 465 МК України конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. При цьому моторні транспортні засоби та несамохідні транспортні засоби, що буксируються ними, розглядаються як самостійні об`єкти конфіскації.

Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною», оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар», було встановлено у справі «Ісмайлов (Ismayilov) проти Російської Федерації». У той же час у деяких інших випадках, які згадуються у цьому ж рішенні, ЄСПЛ вважав конфіскацію такою, що не порушує ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 цього Закону, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Як зазначено в ст. 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Таким чином, положення статті 465 МК України не можуть застосовуватися в тих випадках, коли це становитиме порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції. Отже, при застосуванні спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у законі, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

У даному провадженні апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 працювала в Німеччині як помічниця по господарству та допомагала доглядати дитину пана ОСОБА_2 , який і продав ОСОБА_1 зазначений автомобіль. Також згідно з його письмовими поясненнями, він подарував ОСОБА_1 4 тис. Євро на придбання даного автомобіля, як вдячність за піклування за донькою понаднормово (а.с. 12-13).

Також в апеляційному суді встановлено, що у випадку розмитнення вказаного автомобіля та сплати ОСОБА_1 митних платежів з вартості автомобіля в 11 500 Євро, то різниця між фактично сплаченим ОСОБА_1 митом та яке вона мала б сплатити із суми 11500 Євро становить приблизно 1 тис. Євро. У той же час вартість автомобіля, який було набуто законним шляхом, є явно набагато більшою за названу суму.

При цьому, митний орган, приймаючи рішення про коригування вартості товару від 27.11.2018 року, скоригував вартість автомобіля з 7500 Євро, заявлених ОСОБА_1 , до 7950 Євро, тобто збільшивши суму всього на 450 Євро.

Таким чином, розмір недоплачених митних платежів є невеликим порівняно із видом та розміром накладеного стягнення, а саме конфіскацією автомобіля та штрафу в розмірі вартості такого автомобіля - 361 086 грн. 15 коп.

За цих обставин апеляційний суд вважає, що застосування конфіскації в даному випадку становитиме непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, у зв`язку з чим постанови суду в цій частині підлягає зміні, а відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 5 ст. 529 Митного кодексу України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Сидоренко І.О. задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови рішення про накладення додаткового стягнення у виді конфіскації в дохід держави автомобіля марки «CITROEN» модель «СЗ», 2017 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_3 , повернувши його власнику.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.П. Піскун