Провадження № 33/811/196/21 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 27 січня 2021 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн. судового збору у справі.

Згідно постанови, ОСОБА_1 30.10.2020 о 18 год. 07 хв. на перехресті вул. Пимоненка Пасічна у м. Львові керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (характерний запах алкоголю з порожнини рота, блідий покрив шкіри, сильно розширені зіниці), відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з данною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ним постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у притягненні його ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказує, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся. У протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського.

Вважає, що звинувачення є незрозумілими, адже воно складається, по-перше, з двох частин: 1) керував з ознаками алкогольного сп`яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (якого саме не зазначено). Таким чином, стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується водій: керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмові від проходженні огляду (невідомо якого).

Крім того, на думку апелянта, оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд він мав пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп`яніння чи наркотичного) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), правопорушник не мав можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється).

Вважає, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини.

У протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

У поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

Вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Наголошує, що його не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейської о іпроцедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУнАП.

Стверджує, що посилання в протоколі на порушення н. 2.5 ПДР не грунтується на законі, адже цей пункт передбачає відмову проходження огляду на стан сп`яніння працівника міліції у той час, як сам протокол складав поліцейський. Згідно з протоколом йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння працівниками патрульної поліції, що суперечить п.2.5 ПДР України, та відповідно виключає в його діях порушення п.2.5 ПДР України.

Зазначає, що показання свідків складені ними не власноручно, а на бланках та з виправленнями одним почерком.

Про слухання справи адвокат Кісь О.Р. була належним чином повідомлена, шляхом повідомлення по телефону, ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення судових повісток, клопотань про відкладення суду подано не було.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На переконання апеляційного суду, даної вимоги закону суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 дотримався.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, суд першої інстанції, всупереч покликань в апеляційній скарзі, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому такий висновок суду першої інстанції підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №0070068 від 30.10.2020 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, іншими наявними в матеріалах справи доказами, які узгоджуються між собою та достовірність таких в судді апеляційного суду не викликає сумнівів.

Як встановлено апеляційним судом, працівниками поліції ОСОБА_1 була висловлена законна вимога про проведення огляду на стан сп`яніння, а саме з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України №1425/735 від 09.11.2015 року.

Так, доводам, які наведені в апеляційній скарзі судом першої інстанції було надано кваліфіковану правову оцінку, яку підтримує і апеляційний суд.

За змістом п 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання цього обов`язку створює подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015. закріплено перелік ознак наркотичного сп`яніння. Зокрема, згідно п. 4 Розділу І такими ознаками є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Оскільки в силу вимог закону поліцейський сам визначає наявність чи відсутність у особи ознак сп`яніння, його рішення про направлення такої особи на проходження медичного огляду є способом реалізації його дискреційних повноважень, відповідно до яких він вправі діяти на власний розсуд.

Як вбачається з оглянутого відеозапису обставин події, ОСОБА_1 декілька раз було запропоновано пройти огляд для визначення стану сп`яніння та роз`яснено всі негативні наслідки відмови від такого огляду. Незважаючи на це, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого.

Крім цього, під час реалізації працівником поліції своїх повноважень його вимога про проходження огляду на стан сп`яніння не була безпідставною, а ґрунтувалась на існуванні у нього обґрунтованої підозри про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Відтак, на підставі такої вимоги у водія виник обов`язок пройти огляд, невиконання якого тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі про відсутність письмового направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження медичного огляду, то в даному конкретному випадку, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а відтак, не було необхідності складати направлення і його відсутність не є беззаперечним доказом порушення порядку проведення медичного огляду.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було здобуто, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Стягнення, яке накладене на ОСОБА_1 , відповідає санкції ч.1 ст. 130 КУпАП чинної на момент вчинення правопорушення, що є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, а тому апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 27 січня 2021 року, про притягненняОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 27 січня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гончарук Л.Я.