Справа № 219/1656/21
Провадження № 3/219/769/2021
П О С Т А Н О В А
І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Андрусенка С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Бахмут Донецької області матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління ДВКР СБ України, відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, начальника радіостанції взводу управління командира дивізіону та радіолокаційної розвідки зенітно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-2 ч.1 КпАП України,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 17/5/3-7п, складеного оперуповноваженим 1 сектору 3 відділу 5 управління ДВКР СБ України майором Агаповим О.О., 18.02.2021 року в ході здійснення контррозвідувальних заходів з боку об`єкта контррозвідувального забезпечення, а саме - військової частини НОМЕР_1 (м. Бахмут Донецької області), НОМЕР_1 (м. Бахмут Донецької області), було встановлено факт скоєння адміністративного правопорушення начальником радіостанції взводу управління командира дивізіону та радіолокаційної розвідки зенітно-артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_1 . Місце скоєння: військова частина НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Так, начальник радіостанції взводу управління командира дивізіону та радіолокаційної розвідки зенітно-артилерійського дивізіону сержант ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. п. 49, 54 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 939 від 18.12.2013 року, (далі Порядок), без поважних причин не надав до групи секретного документального забезпечення служби охорони державної таємниці у місячний строк, з дати призначення на посаду, документи для оформлення допуску до державної таємниці. Зокрема, 10.12.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 349 сержант ОСОБА_1 призначений на посаду начальника радіостанції взводу управління командира дивізіону та радіолокаційної розвідки зенітно-артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 . Вказана посада, згідно номенклатури посад, передбачає допуск до державної таємниці. 19.01.2021 року помічником командира - начальником служби охорони державної таємниці військової частини, у встановленому порядку, було проінформовано рапортом керівництво військової частини про вказаний факт порушення. ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 49, 54 Порядку, фактів втрати, розголошення (витоку) секретної інформації з боку ОСОБА_1 не виявлено.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.2 ст.279 КУпАП на засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. При цьому серед обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначених ст.280 КУпАП, є встановлення того, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що 10.12.2020 року, коли він призначався на посаду начальника радіостанції взводу Управління командира дивізіону та радіолокаційної розвідки зенітно-артилерійського дивізіону, йому ніхто із командування не довів до відома про те, що його посада передбачає допуск до державної таємниці, і він про цей допуск нічого не знав. Крім того, з посадовими обов`язками при призначенні на посаду взагалі ніхто не ознайомлював. Ніяких інструкцій чи обов`язків він не бачив та про їх існування не чув, на його питання: «що маю робити на цій посаді?», йому доповіли, що все розкажуть та пояснять пізніше. На його думку та він так і розумів, то він повинен був виїжджати до навчального центру для проходження навчальних занять, але так і не поїхав через введення на території України карантину COVID-19. Вказав, що співробітник СБУ пояснив йому, що командир підрозділу при прийнятті на його посаду повинен був йому повідомити про те, що він повинен був в 30-ти денний строк подати документи для отримання допуску до державної таємниці. При цьому, про необхідність отримання цього допуску йому було повідомлено, що його отримання не потрібне згідно нової номенклатури. Командир підрозділу ОСОБА_2 повідомив про необхідність отримання вказаного допуску вже після того як він прийшов з відпустки 16 січня 2021 року, зазначивши, що попередній службовець, займаючи його посаду, мав цей допуск. На питання ОСОБА_1 , чому він раніше не повідомив йому про це, ОСОБА_2 сказав, що був зайнятий іншими справами. Пізніше співробітник секретної служби (прізвища не пам`ятає) повідомив ОСОБА_1 , що минув строк, наданий для подання документів для допуску до державної таємниці і він повинен надати рапорт з поясненнями, чому він його пропустив. ОСОБА_1 цікавився тим, хто повинен подавати такі документи, на що отримав відповідь, що командир підрозділу чи начальник штабу. Пізніше прибув співробітник СБУ та склав протокол про адміністративне правопорушення.
З метою перевірки вказаних обставин, в судове засідання був викликаний свідок - старший лейтенант взводу управління та розвідки ОСОБА_2 , на адресу командира 54 ОМБр в/ч НОМЕР_1 судом був направлений запит щодо надання належним чином посвідченої копії посадової інструкції начальника радіостанції взводу управління командира дивізіону та радіолокаційної розвідки зенітно-артилерійського дивізіону ОСОБА_1 , а також відомості про повідомлення відповідальною особою ОСОБА_1 про необхідність надати до групи секретного забезпечення служби охорони державної таємниці у місячний строк, з дати призначення на посаду, документи для оформлення допуску до державної таємниці, (в разі якщо таке повідомлення передбачене з посиланням на відповідні вимоги інструкцій, якщо ні то яким чином ОСОБА_1 був повідомлений про необхідність подачі вказаних документів).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 з`явився в підрозділі 23 листопада 2020 року під час розгортання дивізіону. В грудні 2020 року ОСОБА_1 надали форму, взуття, ознайомили зі штабом, показали машину, в якій він буде служити. При огляді командно-штабної машини Р-142, в якій знаходяться рації, апаратура та антени було виявлено, що військовослужбовці штабу проникли до машини, розібрали її та винесли все обладнання, чим вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.410 КК України. Наказу про прийняття цієї машини при її прийомі видано не було. Але 10.12.2020 року ОСОБА_1 приступив до служби саме на цю машину. З приводу зникнення обладнання на вказаній машині було відкрите кримінальне провадження, по якій фігурували виконавцем цього правопорушення старший лейтенант Іполітов та командир дивізіону. Свідок ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 , що на час його знаходження у відпустці він буде безпосередньо підпорядкований старшому лейтенанту Іполітову. При цьому ОСОБА_2 вказав, що наступною задачею ОСОБА_1 повинно бути отримання допуску до державної таємниці, якщо він його не отримає, то він не зможе надалі проходити військову службу. Після того як ОСОБА_2 вийшов з відпустки, то повідомив про вчинення злочину, передбаченого ст.410 КК України Іполітовим та командуючим дивізіону. На думку свідка ОСОБА_2 , зважаючи на факт відкриття кримінального провадження, вказані особи навмисно почали ставити перепони до отримання допуску до державної таємниці ОСОБА_3 . В подальшому 23.02.2021 року свідок ОСОБА_2 пішов служити на ВЛК. Та вже знаходячись на новій посаді, ОСОБА_1 повідомив йому про те, що на території штабу знаходиться співробітник СБУ (контррозвідки) та збирає відомості про неотримання ОСОБА_1 форми допуску до державної таємниці. Свідок ОСОБА_2 наголосив, що коли він привів ОСОБА_1 до «секретного» відділу (в грудні-січні місяці 2021 року, точну дату не пам`ятає), щоб його представити як нового начальника, то доповів, що наступним етапом буде отримання ОСОБА_1 форми допуску до державної таємниці. На що йому відповіли, що вони очікують новий штатний розпис, згідно якого отримання допуску до державної таємниці не буде потрібно, а тому документів для заповнення йому не було надано. Потім в січні 2021 року, перед своїм переведенням до ВЛК, свідок ОСОБА_2 звернувся до Іполітова, який повідомив, що отримання допуску до державної таємниці ОСОБА_1 дійсно не потрібно. Згідно нового штатного розпису посада ОСОБА_1 все ж таки передбачає отримання допуску до державної таємниці. При цьому ніяких наказів у письмовій формі про отримання вказаного допуску ОСОБА_1 ніхто не надавав. ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 рапортували про необхідність отримання доступу до держаної таємниці, проте вказані рапорти повертались без будь-якого реагування на них. Додав, що з 25.12.2020 по 10.01.2021 рік всі служби не працювали у зв`язку з новорічними святами, у тому числі і «секретний» відділ. Сам ОСОБА_1 отримати доступ до державної таємниці не зможе, оскільки це довга та важка процедура, яка передбачає заповнення бланків, отримання консультацій, роздрукування необхідних документів, тощо. Вважає, що вини ОСОБА_3 в неотриманні ним доступу до державної таємниці немає, бо йому ніхто не видавав бланків для заповнення для доступу (а сам ОСОБА_4 перебував у відпустці), а командування взагалі вказало, що доступу до державної таємниці йому не потрібно.
Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.
Згідно вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених уст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП), у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи. У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, вказані відомості, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Ці відомості мають суттєве значення, оскільки забезпечують індивідуалізацію адміністративної відповідальності, що відповідає вимогам ч.2 ст.61 Конституції України, яка передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.
Порушення вимог щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення призводить до неможливості дотримання закріпленого у ст. 33 КУпАП України принципу індивідуалізації стягнення, яке не може бути застосоване до певної категорії осіб, що вчинили правопорушення.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення - це документ, складений на відповідному бланку з неухильним дотриманням вимог щодо процедури та об`єму заповнення, який містить склад інкримінованого особі діяння (адміністративного правопорушення), та в межах якого судом розглядається справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона).
Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.
Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).
Як вбачається з диспозиції п.5 ч.1 ст.212-2 КУпАП відповідальність за нею настає за
порушення законодавства про державну таємницю, а саме - порушення встановленого законодавством порядку надання допуску та доступу до державної таємниці.
Об`єктом вказаного правопорушення є охоронювані законом суспільні відносини, що склались у сфері забезпечення збереження інформації, віднесеної до державної таємниці. При цьому ст. 1 Закону України «Про державну таємницю» визначає, що державна таємниця - це вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.
Об`єктивною стороною правопорушень прийнято визначати зовнішню сторону правопорушень, яку складають протиправні діяння (дія чи бездіяльність), викликані цим у суспільстві небезпечні шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діянням та його наслідками.
Як випливає зі змісту ст. 212-2 КУпАП суб`єктами порушень законодавства про державну таємницю можуть бути як громадяни, так і посадові особи.
Суб`єкт правопорушення, кваліфікованого за ст. 212-2 КУпАП, має не тільки ознаки загального суб`єкта (осудність, досягнення певного віку), а й інші, котрі свідчать про особливість його правового становища (надання допуску та доступу до державної таємниці в установленому законом порядку).
Суб`єктивна сторона таких правопорушень характеризується наявністю вини у формі умислу чи необережності.
Виходячи з положень ст. 10 КУпАП, умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).
Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків самовпевненість (ст. 11 КУпАП).
Аналіз вищевказаних норм законодавства та диспозиції інкримінованої ОСОБА_1 статті КУпАП вказує, що законодавець визначив перелік підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.212-2 КУпАП, і кожна ця обставина як окрема так і у сукупності з іншими є по суті складовою адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.212-2 КУпАП.
Так, в даній ситуації ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, вказав, що він не знав, що його посада пов`язана та передбачає доступ до державної таємниці, його не ознайомили з посадовою інструкцією, не надали допуск до державної таємниці в установленому законом порядку.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, автор протоколу вказує, що начальник радіостанції взводу управління командира дивізіону та радіолокаційної розвідки зенітно-артилерійського дивізіону сержант ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.п. 49, 54 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 939 від 18.12.2013 року, (далі Порядок), без поважних причин не надав до групи секретного документального забезпечення служби охорони державної таємниці у місячний строк, з дати призначення на посаду, документи для оформлення допуску до державної таємниці. 10.12.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №349 сержант ОСОБА_1 призначений на посаду начальника радіостанції взводу управління командира дивізіону та радіолокаційної розвідки зенітно-артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 . 19.01.2021 року помічником командира - начальником служби охорони державної таємниці військової частини, у встановленому порядку, було проінформовано рапортом керівництво військової частини про порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 49, 54 Порядку, фактів втрати, розголошення (витоку) секретної інформації з боку ОСОБА_1 не виявлено.
Відповідно до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 939 від 18.12.2013 року, п. 49 передбачено, що необхідність роботи із секретною інформацією та форма допуску громадянина до державної таємниці визначаються керівником підприємства, установи, організації за місцем роботи, служби чи навчання громадянина відповідно до номенклатури посад. Громадянин, якого призначено на посаду, включену до зазначеної номенклатури, у місячний строк з дати видання наказу про його призначення подає РСО підприємства, установи, організації документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку.
Пунктом 54 Порядку передбачено, що перелік питань, на які пропонується надати відповідь для оформлення допуску до державної таємниці (далі перелік) за формою згідно з додатком 5, РСО підприємства, установи, організації надає громадянину після доведення йому правил надання відповідей на визначені у цьому переліку питання, можливих наслідків повідомлення недостовірних відомостей про себе, а також отримання письмової згоди на проведення перевірки та обробку його персональних даних у зв`язку з допуском до державної таємниці за формою згідно з додатком 7 Порядку.
Під час оформлення документів у зв`язку з наданням допуску до державної таємниці громадянин: письмово дає відповіді на питання, визначені у переліку, та підписує кожний його аркуш; подає дві кольорові фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра, що відповідають його віку на час оформлення такого допуску; бере на себе письмове зобов`язання громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці, що складається за формою згідно з додатком 9, і передбачає його письмову згоду на визначені законом обмеження прав у зв`язку з допуском до державної таємниці та підтвердження того, що він ознайомлений стосовно відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці. Перелік з відповідями на визначені у ньому питання підписується працівниками РСО та підрозділу кадрового забезпечення підприємства, установи, організації і скріплюється печаткою РСО або печаткою підприємства, установи, організації.
На запит суду щодо надання належним чином посвідченої копії посадової інструкції начальника радіостанції взводу управління командира дивізіону та радіолокаційної розвідки зенітно-артилерійського дивізіону ОСОБА_1 , а також відомості про повідомлення відповідальною особою ОСОБА_1 про необхідність надати до групи секретного забезпечення служби охорони державної таємниці у місячний строк, з дати призначення на посаду, документи для оформлення допуску до державної таємниці, (в разі якщо таке повідомлення передбачене з посиланням на відповідні вимоги інструкцій, якщо ні то яким чином ОСОБА_1 був повідомлений про необхідність подачі вказаних документів), командиром військової частини НОМЕР_1 були надані наступні документи: функціональні обов`язки начальника радіостанції зенітного ракетно артилерійського дивізіону, пояснення відповідальних осіб військової частини НОМЕР_1 , з яких вбачається наступне.
Відповідно до функціональних обов`язків начальника радіостанції зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, начальник радіостанції в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання бойових завдань, навчання, виховання, військову дисципліну, морально - психологічний стан о/с, правильну експлуатацію виробу.
Начальник станції зобов`язаний: уміло керувати обслугою (відділенням), наполегливо добиватися виконання поставленого завдання; підтримувати постійну бойову готовність і високу злагодженість обслуги для ведення бойової роботи, знати обладнання станції, утримувати її в боєздатному стані і знати правила її експлуатації, знати способи виявлення цілей; бути для підлеглих зразком активності, хоробрості, витривалості і розпорядливості, постійно проявляти піклування про своїх підлеглих і про забезпечення їх всім необхідним; знати основні характеристики і тактичні прийоми дій літаків і вертольотів противника і своєї авіації, уміти їх розпізнавати; знати і уміло використовувати апаратуру і пристрої станції, особисто вести спостереження за противником; за вказівкою командира підрозділу готувати техніку до бойової роботи, своєчасно виявляти і розпізнавати цілі, доповідати про виявлені цілі та цілі, що супроводжуються, і їх характеристики; готувати штатні радіостанції і апаратуру автоматизації до роботи і працювати на них, постійно підтримувати зв`язок з командиром підрозділу; уміти водити базовий автомобіль станції, орієнтуватися на будь-якій місцевості, користуватися топографічною картою, визначати своє положення на місцевості, наносити його на карту і доповідати командиру підрозділу; своєчасно вживати заходів щодо технічного обслуговування станції і базового автомобіля, а у випадках їх пошкодження доповідати командиру підрозділу і організовувати ремонт; своєчасно і правильно заповнювати і вести формуляр станції, бойову і технічну документацію; ретельно дотримуватись вимог законодавства про державну таємницю під час виконання своїх функціональних обов`язків.
Відповідно до пояснень начальника групи СДЗ СОДТ військової частини НОМЕР_1 старшини ОСОБА_5 , які надані командиру військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2021 року, вбачається, що приблизно у середині лютого 2021 року до групи секретного документального забезпечення служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 звернувся старший лейтенант ОСОБА_6 , командир взводу управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетно - артилерійського дивізіону, з приводу оформлення документів на допуск до державної таємниці сержанту ОСОБА_7 , начальнику радіостанції зазначеного підрозділу. В ході співбесіди було з`ясовано, що сержант ОСОБА_8 перебуває на посаді з 10 грудня 2020 року. Таким чином, місячний термін надання документів на оформлення допуску до державної таємниці, визначений чинним законодавством, сплив 10 січня 2021 року.
Згідно пояснень начальника штабу першого заступника командира зенітного ракетно - артилерійського дивізіону М.Окань, які надані командиру військової частини НОМЕР_1 (дата, коли були складені пояснення не зазначена), вбачається, що Окань сержанту ОСОБА_1 в усній формі довів про потребу заповнення документів на допуск до державної таємниці в грудні 2020 року.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що при прийнятті на посаду начальника радіостанції зенітного ракетно - артилерійського дивізіону його не ознайомили письмово з функціональними обов`язками, він не знав, що повинен дотримуватись вимог законодавства про державну таємницю під час виконання своїх функціональних обов`язків, та про те, що в 30-ти денний строк повинен був подати документи для отримання допуску до державної таємниці. Командир підрозділу ОСОБА_2 повідомив його про необхідність отримання вказаного допуску вже після того як прийшов з відпустки, а саме - 16 січня 2021 року.
Згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.
За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 порушив встановлений законодавством Порядок надання допуску та доступу до державної таємниці, на підтвердження чого, як було зазначено вище, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення.
Між тим, суду не було надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про необхідність подання ним до групи секретного документального забезпечення служби охорони державної таємниці у місячний строк, з дати призначення на посаду, документів для оформлення допуску до державної таємниці.
Автор протоколу посилається на порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 49, 54 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 939 від 18.12.2013 року, (далі Порядок).
Між тим, як вбачається з п. 54 Порядку перелік питань, на які пропонується надати відповідь для оформлення допуску до державної таємниці (далі перелік) за формою згідно з додатком 5, РСО підприємства, установи, організації надає громадянину після доведення йому правил надання відповідей на визначені у цьому переліку питання, можливих наслідків повідомлення недостовірних відомостей про себе, а також отримання письмової згоди на проведення перевірки та обробку його персональних даних у зв`язку з допуском до державної таємниці за формою згідно з додатком 7 Порядку.
Тобто вказаний Порядок передбачає, що перед поданням громадянином документів для отримання доступу до державної таємниці передує надання підприємством, установою, організацією громадянину переліку питань, на які пропонується надати відповідь для оформлення допуску до державної таємниці (далі перелік) за формою згідно з додатком 5, РСО підприємства, установи, організації, крім цього, доводить до відома громадянина правила надання відповідей на визначені у цьому переліку питання, можливі наслідки повідомлення недостовірних відомостей про себе, а також отримує письмову згоду на проведення перевірки та обробку його персональних даних у зв`язку з допуском до державної таємниці за формою згідно з додатком 7 Порядку.
Між тим, суду не було надано достовірних доказів та не зазначено про існування доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 надався такий перелік питань, а відповідальними особами виконані вимоги п. 54 Порядку.
Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», «Озеров проти Росії», «Кривошапкін проти Росії»).
У зв`язку із чим, суд не може самостійно перебирати на себе функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.
В даній ситуації, на думку суду, в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 порушив встановлений законодавством Порядок надання допуску та доступу до державної таємниці.
В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
В межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити цей недолік протоколу.
Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.212-2 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 212-2 ч.1, 247, 268 КпАП України, суд,

постановив:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя О.М.Лапченко