Єдиний унікальний номер 448/320/21
Провадження № 3/448/209/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2021 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Білоус Ю.Б., розглянувши матеріали справи, що надійшла з відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, працюючої продавцем у магазині ПП «Помірко» (місцезнаходження: м.Судова Вишня, вул.І.Франка, 13, Яворівського району Львівської області),

за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

про права передбачені ст.268 КУпАП ст.10,63 Конституції України особі роз`яснено,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

Громадянка ОСОБА_1 , 12.03.2021р. о 12:30 год., працюючи продавцем та здійснюючи торгівлю продуктами харчування у приміщенні магазину ПП « ОСОБА_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала на своєму робочому місці та обслуговувала покупців без засобів індивідуального захисту, а саме без маски та захисних рукавиць, що закривають рот та ніс, в тому числі виготовленими самостійно, чим порушила п.3 п.п.12 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року зі змінами.

Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 в судовому засіданні провину визнала та підтвердила обставини, що наведені в протоколі про адміністративне правопорушення. У вчиненому щиро розкаялася. Обіцяла в подальшому суворо дотримуватись встановлених обмежень під час карантину. Просить суд її суворо не карати.

ІІ. Застосоване судом законодавство:

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положення КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.

Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей порушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Реалізація принципу індивідуалізації адміністративної відповідальності тісно пов`язана із інститутом звільнення від неї. Адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша з них, репресивно-каральна (або "штрафна"), полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави щодо правопорушника, а, по-друге, засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція, запобіжно-виховна, тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У ст.251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, тощо.

Диспозицією ч.1 статті 44-3 КУпАП передбачено, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - передбачає адміністративну відповідальність.

Диспозиція норми ч.1 ст.44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Підпунктом 12 п.3 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року встановлено, що з 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема захисних масок або респіраторів, які закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, за винятком обслуговування за межами будівлі суб`єкта господарювання (через вікна видачі, тераси тощо).

За вказаних обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_1 які полягали у перебуванні на своєму робочому місці без засобів індивідуального захисту, а саме без маски та захисних рукавиць, що закривають рот та ніс, в тому числі виготовленими самостійно, є порушенням п.3 п.п.12 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 зі змінами, та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

ІІІ. Оцінка суду:

Даний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП, тому є доказом у розумінні вимог ст.251 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №485347 від 12.03.2021 року, рапортом ст.інспектора СРПП ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Мелешко О. від 12.03.2021 року, іншими документами, доданими до протоколу.

При цьому судом враховується також те, що ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржувала, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до них, - суду не скеровувала.

Аналізуючи наведені докази та докази, здобуті в ході розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, приходжу до переконання в доведенні винності ОСОБА_1 яке полягає у вчиненні порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

ІV. Мотиви суду:

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинне законодавство не містить переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють визначити малозначність провини. Є підстави вважати, що це адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам.

Застосування малозначності при прийнятті рішення у справах про адміністративні правопорушення можливе за декількох умов, а саме: за наявності у вчиненому всіх ознак адміністративного правопорушення, передбачених КУпАП; у вчиненому правопорушенні ознаки, передбачені в КУпАП, є лише формальними, і за сукупності всіх конкретних обставин ця дія не характеризується суспільною небезпечністю; вчинена дія не тільки об`єктивно не завдало шкоди, а й не могло заподіяти істотної шкоди, тобто суб`єктивно воно не було спрямовано на заподіяння істотної шкоди суспільним відносинам або заподіює їм незначну шкоду.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року №17-рп/2010).

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248).

Положення ст.22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини та майновий стан; обставини, що пом`якшують відповідальність щире розкаяння, вчинення правопорушення вперше, відсутність обставин, які б обтяжували відповідальність; приходжу до висновку про те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, з урахуванням вищевикладених обставин, хоча формально і містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, однак у зв`язку із своєю малозначністю не являє собою великої суспільної небезпеки на час його вчинення, а тому суд приходить до висновку, що на підставі ст.22 КУпАП ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Частиною 2 ст.284 КУпАП передбачено, що при оголошенні усного зауваження по справі про адміністративне правопорушення виноситься постанова про закриття справи.

Тому провадження по справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП, слід закрити.

V. Судові витрати:

В свою чергу, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ст.ст.247, 284 КУпАП, не вбачаю підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 ..

Керуючись ч. 1 ст.44-3, ст.ст. 22, 33, 34, 35, 40-1, 247, 283-285 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадженням закрити та звільнити останню від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Судовий збір із ОСОБА_1 , стягненню не підлягає.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.Б. Білоус

Постанова набрала законної сили « » 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус