Справа № 752/5197/21
Провадження №: 3/752/3353/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.04.2021 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши матеріали у справі про адміністративне правопорушення, що надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, судді Конституційного Суду України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 ,до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП,

за участю прокурора - Шкурпела Р.В.,

особи, стосовно якої складений протокол - ОСОБА_1 ,

захисника - Крохмальової Я.Е.,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 року до Голосіївського районного суду м. Києва від Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) надійшли матеріали протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

За даними протоколу про адміністративне правопорушення № 30-19/3 від 01.02.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймаючи посаду судді Конституційного Суду України, перебуваючи у приміщенні Конституційного Суду України за адресою: вул. Жилянська, б. 14, м. Київ, 01033, діючи в умовах реального конфлікту інтересів взяв участь в ухваленні Великою палатою Конституційного Суду України рішення № 13-р/2020 у справі № 1-24/2020 (393/20), чим порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції». Зокрема, відповідно до протоколу уповноваженою особою НАЗК 16.10.2020 року щодо ОСОБА_1 складено протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП № 47-01/119/20 та № 47-01/120/20, з фіксацією відмови ОСОБА_1 від підписання протоколів та отримання їх других примірників. У зв`язку з викладеним другі примірники протоколів надіслано ОСОБА_1 за місцем його роботи листом від 16.10.2020 № 47-05/56336/20. Зазначені протоколи 26.10.2020 отримано Голосіївським районним судом м. Києва, судові справи за цими протоколами № 752/20902/20 та № 752/20903/20 того ж дня розподілено для розгляду суддею Єсауленко М.В. Згідно з поясненнями ОСОБА_1 до зазначених протоколів про адміністративні правопорушення, він не визнавав себе винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Встановлення судом за результатами розгляду зазначених справ факту вчинення адміністративних правопорушень, вини ОСОБА_1 у його вчиненні та підстав для адміністративної відповідальності могло потягнути для ОСОБА_1 негативні наслідки майнового характеру (накладення адміністративного стягнення у розмірі від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) та репутаційні втрати (внесення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону). З урахуванням змісту пояснень ОСОБА_1 до протоколів та зазначених наслідків їх розгляду судом його небажання бути притягнутим до адміністративної відповідальності є очевидним. У конституційному поданні, на підставі якого Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження у справі № 1-24/2020 (393/20), серед іншого висловлено сумніви щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч. 2 ст. 52 Закону та запропоновано визнати її неконституційною. Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП однією з підстав закриття справи про адміністративне правопорушення є скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. Оскільки саме порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону є підставою для адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-24/2020 (393/20), за умови визнання цим рішенням неконституційною ч. 2 ст. 52 Закону, мало б наслідком закриття Голосіївським районним судом м. Києва справ про адміністративні правопорушення № 752/20902/20 та № 752/20903/20 стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП. З огляду на це приватним інтересом ОСОБА_1 було ухвалення Конституційним Судом України такого рішення у справі № 1-24/2020 (393/20), яке б визнавало неконституційною ч. 2 ст. 52 Закону, чим робило б неможливим його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Обов`язок ОСОБА_1 брати участь (шляхом голосування) у прийнятті Великою палатою Конституційного Суду України рішення у справі № 1-24/2020 (393/20) спричинив суперечність між його приватним інтересом (уникнути адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, внаслідок визнання неконституційними окремих положень Закону) та службовими повноваженням, під час виконання якого ОСОБА_1 згідно з ч. 1 ст. 37, ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 41 Закону зобов`язаний діяти виключно в інтересах держави, неупереджено, незважаючи на приватні інтереси.

З огляду на положення ст. 60 Закону України «Про Конституційний Суд України» суддя Конституційного Суду України, в якого наявний конфлікт інтересів не може брати участі у прийнятті рішень у питаннях, щодо яких у нього наявний конфлікт інтересів.

За таких обставин демонстрацією неупередженості судді є інформування Конституційного Суду України про конфлікт інтересів та самовідвід.

Зазначених дій суддею Конституційного Суду України ОСОБА_1 27.10.2020 року, тобто в день прийняття Конституційним Судом України рішення у справі № 1-24/2020 (393/20) вчинено не було.

Рішення Конституційного Суду України № 13-р/2020 від 27.10.2020 року прийнято за участі ОСОБА_1 , який голосував за його прийняття у тій редакції, що задовольняла його приватний інтерес. Окрему думку до цього рішення ОСОБА_1 не викладав. Наслідком прийняття вказаного рішення стало задоволення приватного інтересу ОСОБА_1 : закриття Голосіївським районним судом м. Києва на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП справ № 752/20902/20 та № 752/20903/20 за протоколами про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 2 ст. 1766 КУпАП (постанова суду від 20.11.2020 року).

У судовому засіданні прокурор Офісу Генерального прокурора Шкурпело Р.В. вказав про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, призначити стягнення у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Додатково пояснив, що в заяві про самовідвід від 06.10.2020 року суддя Сліденко І.Д. не вказував про наявність у нього реального конфлікту інтересів. Таку заяву суддя повинен був подати 16.10.2020 року, тобто після складання протоколу про адміністративне правопорушення і саме з цього часу слід вважати наявність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів. Крім того, наголошував, що Конституційний Суд України не має повноважень на встановлення наявності або відсутності реального конфлікту інтересів, такі повноваження має НАЗК, для роз`яснень від якого повинен був звернутись суддя.

Сліденко І.Д. та його представникКрохмальова Я.Е. у судовому засіданні не визнали наявності в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та просили закрити провадження у справі з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення.

З приводу обставин, що стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, ОСОБА_1 пояснив, що в серпні 2020 року до Конституційного Суду України надійшла справа за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції окремих положень законодавства України, у якій він був визначений суддею-доповідачем. Після цього від НАЗК стали надходити запити, зі змісту яких вбачалось, що він запізнився з подачею декларацій та стосовно нього здійснюються заходи з перевірки дотримання вимог антикорупційного законодавства. А тому, оскільки окремі положення антикорупційного законодавства є предметом конституційного контролю у вказаній справі та становлять правову основу діяльності НАЗК та оскільки наведені обставини можуть бути розцінені компетентними органами як наявність у нього конфлікту інтересів, 06.10.2020 року він заявив самовідвід від розгляду вказаної справи.

Ухвалою Великої Палати Конституційного Суду України від 07.10.2020 року №66-у Велика Палата Конституційного Суду України відмовила у задоволенні заяви судді з підстав того, що обставини не є такими, що вказують на наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів і можуть впливати на об`єктивність та неупередженість судді під час розгляду цієї справи.

Таким чином, ОСОБА_1 повідомив Конституційний Суд України про обставини, які можуть бути кваліфіковані компетентними органами як наявність у нього конфлікту інтересів та заявив самовідвід від розгляду справи з цих підстав, а відтак в його діях відсутній умисел на вчинення дій та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Крім того, у зв`язку з ситуацією, яка склалась навколо нього, а саме надіслання численних запитів від НАЗК з приводу перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог антикорупційного законодавства, окремі положення якого були предметом конституційного контролю у справі, в якій він був визначеним доповідачем, ОСОБА_1 08.10.2020 року, тобто в день, на який був призначений розгляд справи, подав до Конституційного Суду України заяву про відставку. При цьому, оскільки вирішення питання про відставку здійснюється на пленарному засіданні Конституційного Суду України і на момент розгляду справи 27.10.2020 року ще не було розглянуто, він прийняв участь у голосуванні, оскільки закон покладає на нього такий обов`язок. Отже, заявлений ним 06.10.2020 року самовідвід та подання 08.10.2020 року заяви про відставку, на думку ОСОБА_1 , були достатніми діями, які були ним вчиненні задля демонстрації у судді відсутності реального конфлікту інтересів, ще з огляду і на те, що вказане питання підіймалось представником Президента України у Конституційному Суді України 08.10.2020 року та 19.10.2020 року.

Так, 08.10.2020 року представник Президента України у Конституційному Суді України Веніславський Ф.В. звернувся до Конституційного Суду України з заявою про відвід судді Конституційного Суду України Сліденка І.Д. від розгляду справи №1-24/2020 (393/20) з підстав наявності інформації про встановлення НАЗК факту несвоєчасного подання суддею ОСОБА_1 повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Ухвалою Великої Палати Конституційного Суду України від 08.10.2020 року №71-у Велика Палата Конституційного Суду України відмовила у задоволенні заяви представника Президента України у Конституційному Суді України Веніславського Ф.В. про відвід судді Сліденка І.Д. з вказаних підстав.

Також, 19.10.2020 року представник Президента України у Конституційному Суді України Веніславський Ф.В. повторно звернувся до Конституційного Суду України з заявою про відвід судді Конституційного Суду України Сліденка І.Д. від розгляду справи №1-24/2020 (393/20) з підстав складення НАЗК адміністративного протоколу стосовно судді за фактом несвоєчасного подання ним повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Ухвалою Великої Палати Конституційного Суду України від 20.10.2020 року №77-у Велика Палата Конституційного Суду України відмовила у задоволенні заяви представника Президента України у Конституційному Суді України Веніславського Ф.В. про відвід судді Сліденка І.Д. з аналогічних підстав.

Зазначив, що тричі на розгляді Великої Палати Конституційного Суду України перебували заяви про відвід та самовідвід судді Конституційного Суду України Сліденка І.Д. від розгляду справи №1-24/2020 (393/20), за результатами розгляду яких Велика Палата Конституційного Суду визнала, що обставини виявлення НАЗК факту несвоєчасного подання суддею повідомлення про суттєві зміни у майновому стані та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не є такими, що вказують на наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів і можуть впливати на об`єктивність та неупередженість судді Сліденка І.Д. під час розгляду цієї справи.

А тому викладені ОСОБА_1 обставини та наявні докази спростовують твердження Голови Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2 , зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення, щодо наявності у нього як судді конфлікту інтересів та невчинення ним дій щодо повідомлення Конституційний Суд України у встановленому законом порядку про вказані обставини, а відтак в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні додатково звернула увагу на те, що у Голови НАЗК були відсутні повноваження складати протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 від 01.02.2021 року. Вказані повноваження Голова НАЗК набув лише після внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» 30.12.2020 року. Разом з тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення Голова НАЗК реалізував свої повноваження щодо юридичних фактів, які відбулись у минулому, а саме 27.10.2020 року.

Звернула увагу адвокат також на те, що протокол про адміністративне правопорушення № 30-19/3 від 01.02.2021 року не містить переліку документів, які додаються до протоколу, зазначення яких є обов`язком особи, яка складає протокол, та не містить графи та відомостей про документ, на підставі якого була встановлена особа, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. А тому, документи, які подані до суду та не вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, є недопустимими доказами, оскільки подані не у спосіб, визначений законодавством.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 та його представника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 13.03.2014 року № 882-VІІ ОСОБА_1 призначено суддею Конституційного Суду України (Т. 1, а.с.14). 13.03.2014 року ОСОБА_1 складено присягу судді (Т.1 а.с. 16).

Суб`єкти, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», визначені статтею 3 цього Закону.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 1 частини 1 зазначеної статті до суб`єктів корупційних та пов`язаних із корупцією правопорушень, належать судді Конституційного Суду України.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 30-19/3 від 01.02.2021 року інкримінується прийняття участі у голосуванні та ухваленні рішення в умовах реального конфлікту інтересів, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 30-19/3 від 01.02.2021 року ОСОБА_1 , обіймаючи посаду судді Конституційного Суду України, діючи в умовах реального конфлікту інтересів, взяв участь в ухваленні Великою палатою Конституційного Суду України рішення № 13-р/2020 у справі № 1-24/2020 (393/20), чим порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», якими регламентовано, що особи, зазначені у пп. 1, 2 ч. 1 ст. З цього Закону (у тому числі судді Конституційного Суду України) зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про Конституційний Суд України» суддя Конституційного Суду України не може брати участі у підготовці, розгляді та прийнятті рішень, виконувати інші повноваження у питаннях, щодо яких у нього наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів. У разі наявності у судді Конституційного Суду України реального чи потенційного конфлікту інтересів він повинен протягом одного робочого дня письмово поінформувати про це Суд та заявити самовідвід.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 року № 13-р/2020 у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України, визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», якою встановлено обов`язок суб`єкта декларування у разі суттєвої зміни у майновому стані, а саме отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку повідомити про це НАЗК.

Наявність приватного інтересу НАЗК обґрунтовувало тим, що 16.10.2020 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 47-01/119/20 пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 1726 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 не своєчасно повідомив про суттєві зміни в майновому стані після отримання доходу 02.05.2019 року (Т. 1, а.с. 17-22). Крім того, уповноваженою особою НАЗК 16.10.2020 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 47-01/120/20, передбаченого ч. 2 ст. 1726 КУпАП також з приводу несвоєчасного повідомлення суддею про суттєві зміни в майновому стані після отримання доходу 26.12.2019 року (Т. 1, а.с. 23-28).

Зазначені протоколи 26.10.2020 року отримано Голосіївським районним судом м. Києва, судові справи за цими протоколами № 752/20902/20 та № 752/20903/20 того ж дня розподілено для розгляду.

На переконання НАЗК обов`язок ОСОБА_1 брати участь (шляхом голосування) у прийнятті Великою палатою Конституційного Суду України рішення у справі № 1-24/2020 (393/20) спричинив суперечність між його приватним інтересом (уникнути адміністративної відповідальності за несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, внаслідок визнання неконституційною ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції») та службовими повноваженнями, під час виконання яких ОСОБА_1 згідно з ч. 1 ст. 37, ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 41 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язаний діяти виключно в інтересах держави, неупереджено, незважаючи на приватні інтереси. Проте дій, які б були проявом демонстрації неупередженості судді, зокрема інформування Конституційного Суду України про конфлікт інтересів та самовідвід, ОСОБА_1 вчинено не було.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року провадження у справі № 752/20902/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, закрито у зв`язку з фактичним скасуванням акту, який встановлював адміністративну відповідальність (Т. 1, а.с. 33-35).

Частиною 2 статті 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення дій, які полягають у вчиненні особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно примітки 2 до ст.172-7 КУпАП у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 28 Закону «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Під час розгляду справи встановлено, що 16.10.2020 року уповноваженою особою НАЗК складено стосовно судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. 2 ст. 172-6 КУпАП за № 47-01/119/20 та № 47-01/120/20 (Т. 1, а.с. 17-28).

Правила врегулювання конфлікту інтересів викладені в ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до положень якої регламентовано, що ссоби, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно. У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Разом з тим, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» (що діяла на момент проведення перевірки та складення протоколу про адміністративне правопорушення) встановлено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Отже, визначаючи загальні правила щодо врегулювання конфлікту інтересів законодавець визначає коло суб`єктів стосовно яких вирішення вказаних питань відносить до регулювання спеціального законодавства. У діяльності суддів Конституційного Суду України процедура наявності або відсутності у судді реального чи потенційного конфлікту інтересів передбачена законом України «Про Конституційний Суд України», до норм якого і слід звертатись при вирішення вказаних питань.

Так, відповідно положень статті 60 Закону України «Про Конституційний Суд України», суддя Конституційного Суду не може брати участі у підготовці, розгляді та прийнятті рішень, виконувати інші повноваження у питаннях, щодо яких у нього наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів. У разі наявності у судді Конституційного Суду реального чи потенційного конфлікту інтересів він повинен протягом одного робочого дня письмово поінформувати про це Суд та заявити самовідвід. Заява про відвід (самовідвід) подається у письмовій формі та розглядається Судом у порядку, встановленому Регламентом.

Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 , 06.10.2020 року, враховуючи, що до Конституційного Суду України надходили запити від НАЗК, зі змісту яких вбачалося, що стосовно судді ОСОБА_1 здійснюються заходи з перевірки дотримання вимог антикорупційного законодавства, а окремі положення цього законодавства є предметом конституційного контролю у вказаній справі та становлять правову основу діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції та оскільки наведені обставини можуть бути розцінені компетентними органами як наявність у нього конфлікту інтересів, ним заявлено самовідвід у справі № 1-24/2020 (393/20) за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру», «Про Національне антикорупційне бюро України», «Про Державне бюро розслідувань», «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», Кримінального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Підставами для самовідводу судді, відповідно до його заяви, були заходи щодо перевірки дотриманням ним вимог антикорупційного законодавства, що проводились НАЗК, а також той факт, що окремі положення вказаного законодавств є предметом конституційного контролю у справі та становлять правову основу діяльності НАЗК. Оскільки наведені обставини могли бути розцінені компетентними органами як наявність у нього конфлікту інтересів та з метою забезпечення об`єктивного розгляду справи, просив скликати засідання Конституційного Суду України для вирішення заяви про самовідвід (Т. 2, а.с. 12).

За результатами розгляду заяви про самовідвід Сліденка І.Д. ухвалою Великої палати Конституційного Суду України від 07.10.2020 року № 66-у/2020 ухвалено відмовити у її задоволені. Ухвалою суду встановлено, що обставини, наведені суддею, не є такими, що вказують на наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів і можуть вплинути на об`єктивність та неупередженість судді Конституційного Суду України під час розгляду справи (Т. 2, а.с. 13-14).

Крім того, 08.10.2020 року представником Президента України у Конституційному Суді України подано заяву про відвід судді Конституційного Суду України Сліденка І.Д. у вказаній вище справі з підстав можливої заінтересованості судді у результаті розгляду справи, оскільки НАЗК у відповідь на звернення представника Президента України, надало офіційну інформацію, згідно якої за результатом проведення повної перевірки декларації судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 за 2019 рік НАЗК суддю Сліденка І.Д. проінформовано про встановлення факту несвоєчасного подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані після отримання доходу у травні та грудні 2019 року, внаслідок чого його дії підпадають під ознаки правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачено частиною другою статті 172-6 КУпАП (Т.2, а.с. 15-18).

Ухвалою Великої палати Конституційного Суду України від 08.10.2020 року № 71-у у задоволені заяви представника Президента України у Конституційному Суді України про відвід судді Конституційного Суду України Сліденка І.Д. відмовлено (Т. 2, а.с. 19-20). У вказаній ухвалі Конституційний Суд України констатував, що мотиви, зазначені в заяві, не вказують на обставини, що викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду справи (Т.2, а.с. 19-20).

19.10.2020 року представником Президента України у Конституційному Суді України подано заяву про відвід судді Конституційного Суду України Сліденка І.Д. у вказаній вище справі з підстав складення з 12 по 16 жовтня 2020 року та направлення до суду адміністративного протоколу про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачено частиною другою статті 172-6 КУпАП. Вказані вище обставини, на думку НАЗК, давали підстави вважати про заінтересованість судді у результаті розгляду справи, оскільки рішення, яке буде прийняте за результатами її розгляду, прямо впливає на інтереси судді.(Т.2, а.с. 21-22).

Ухвалою Великої палати Конституційного Суду України від 20.10.2020 року № 77-у у задоволені заяви представника Президента України у Конституційному Суді України про відвід судді Конституційного Суду України Сліденка І.Д. відмовлено (Т. 2, а.с. 23-24). У вказаній ухвалі Конституційний Суд України констатував, що мотиви, зазначені в заяві, не вказують на обставини, що викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду справи.

Отже, питання наявності реального конфлікту інтересів ОСОБА_1 під час розгляду справи № 1-24/2020 (393/20) тричі було предметом розгляду Великої палати Конституційного Суду України у порядку, встановленому ст. 60 Закону України «Про Конституційний Суд України» саме для врегулювання конфлікту інтересів суддів, під час розгляду як заяви про самовідвід судді, так і заяв представника Президента України в Конституційному Суді України про відвід. За результатами розгляду вказаних вище заяв Конституційним Судом України не було встановлено підстав для їх задоволення.

Заяву про самовідвід Сліденком І.Д. подано у спосіб, визначений ст. 60 Законом України «Про Конституційний Суд України», зазначеній заяві Конституційним Судом України була надана належна оцінка та встановлено відсутність у діях судді реального конфлікту інтересів під час розгляду справи. За вказаних обставин суддею були вчинені всі необхідні дії задля уникнення сумнів в існуванні реального конфлікту інтересів.

Також слід зазначити, що Конституційний Суд України є колегіальним органом, всі рішення якого приймаються більшістю голосів. А тому, беручи участь у розгляді справи та ухвалюючи рішення, суддя не діє одноособово, рішення приймаються більшістю голосів. Відтак відсутній прямий і безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між голосуванням та прийняттям рішення.

Твердження прокурора про те, що обов`язок заявити собі самовідвід виник у ОСОБА_1 після 16.10.2020 року, оскільки реальний конфлікт інтересів виник у судді лише після складання стосовно нього протоколів про адміністративне правопорушення, спростовується матеріалами справи. Зокрема, відповідно викладених в заяві про самовідвід Сліденка І.Д. від 06.10.2020 року, заявах представника Президента України при Конституційному Суді України від 08.10.2020 року та 19.10.2020 року обставин, ОСОБА_1 до НАЗК надавались пояснення та стосовно нього проводились перевірки з приводу дотримання ним антикорупційного законодавства, а саме фактів несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Тобто викладені в зазначених заявах факти лягли в основу інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Не можуть бути і прийняті до уваги посилання захисника Крохмальової Я.Е. про недопустимість як доказів документів, що додавались до протоколу про адміністративне правопорушення № 30-19/3 від 01.02.2021 року та не були у ньому зазначені як додатки, оскільки вони були подані не у спосіб, визначений законодавством. Проте, для встановлення того чи іншого доказу недопустимим має значення не подання документів, а спосіб їх отримання. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що вказані документи були зібрані органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, з порушенням порядку, передбаченого чинним законодавством, сторона захисту не надала.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні доказами спростовано твердження, зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, щодо вчинення ОСОБА_1 дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Крім того, слід наголосити, що суддя Конституційного Суду України має особливий правовий статус, який характеризується наявністю певних вимог, обмежень щодо зайняття цієї посади та гарантій його діяльності. Правовий статус судді передбачає конституційно визначені гарантії незалежності та недоторканності суддів при здійсненні правосуддя. Однією з гарантій незалежності судді Конституційного Суду України є гарантія, закріплена ч. 4 ст. 149 Конституції України, в якій встановлено, що суддю Конституційного Суду України не може бути притягнуто до відповідальності за голосування у зв`язку із ухваленням Судом рішень та надання висновків, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

За таких обставин, оцінивши докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням та з точки зору належності, допустимості та достатності для висновку про вчинення особою адміністративних правопорушень, вважаю, що в даному випадку не мало місця вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та, відповідно, у діях ОСОБА_1 склад вказаного адміністративного правопорушення відсутній.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 9, 172-7, 247, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.В. Слободянюк