Справа № 152/145/21
П О С Т А Н О В А
іменем України
13 квітня 2021 року м. Шаргород
Справа №152/145/21
Провадження №3/152/145/21
Суддя Шаргородського районного
суду Вінницької області Славінська Н. Л.,
з участю особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали, які надійшли від Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером, не працюючого, паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлювався,
- за ч.1 ст.130 КпАП України,
Адміністративний протокол надійшов до Шаргородського районного суду та переданий на розгляд судді Войнаровського І.В. 01.02.2021 року (а.с.16).
Постановою судді від 18.02.2021 року адміністративний повернуто до Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області для додаткового оформлення.
Після дооформлення адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 надійшов до Шаргородського районного суду 05.04.2021 року та, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, переданий в провадження судді Славінської Н.Л. (а.с.29).
Частиною 1 ст.276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників (ч.2 ст.276 КУпАП).
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено м. Жмеринка Вінницької області.
Означена справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ч.2 ст.276 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 проживає у с. Пеньківка тепер Жмеринського району.
Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Шаргородський район Вінницької області. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року.
До того ж, згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові ВСУ №11 від 11.06.2004 року «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли законом
передбачається альтернативна підсудність (ч.2 ст.276КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним
органом внутрішніх справ.
ОСОБА_1 подано заяву до органу Національної поліції про надіслання протоколу про адміністративне правопорушення для розгляду до суду за місцем його фактичного проживання (а.с.8).
Жмеринським РВП, поліцейським якого складено протокол про адміністративне правопорушення, прийняв рішення про направлення справи про адміністративне правопорушення до Шаргородського районного суду (а.с.13).
Відтак, справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду.
, зазначивши, що вбачають ознаки наркотичного сп`яніння, так як у нього дуже тремтіли руки, що він пояснив тим, що злякався. І хоча наркотичних засобів він не вживає останнім часом взагалі, від проходження огляду дійсно відмовився, оскільки поспішав в лікарню у м. Жмеринка до своєї тітки, якій терміново потрібно було завезти грошові кошти для придбання ліків, а для проходження огляду на наркотичне сп`яніння потрібно було їхати у м. Вінницю у медичний заклад «Соціотерапія», що йому було відомо, оскільки він вже проходив такий огляд у 2020 році.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).
Згідно з вимогами п.2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).
Крім визнання ОСОБА_1 вини, винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №464029 (а.с.1), в якому зазначені свідки правопорушення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що підставою для проведення огляду поліцейським зазначено ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема, зіниці очей слабко реагують на світло, блідість шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, але огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із відмовою останнього (а.с.2); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.01.2021 року, з якого вбачається, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в лікарні ім. Ющенка, у закладі «Соціотерапія» ОСОБА_1 відмовився (а.с.3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 від 19.01.2021 року, з яких вбачається, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.5-6); відеозаписом фіксування адміністративного правопорушення, зокрема, відмови ОСОБА_1 в присутності свідків проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, що міститься на електронному носієві CD-R диску (а.с.14), безпосередньо відтвореним та оглянутим в судовому засіданні в присутності ОСОБА_1 .
Згідно з п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння
або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,
і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року за №1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у
поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані
алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом
лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Так, ознаками наркотичного сп`яніння є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 Розділу Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) .
У відповідності до вказаних норм ОСОБА_1 поліцейським запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, від якого останній відмовився.
Так, ОСОБА_1 направлявся на огляд у КНП «ЦТЗ «СОЦІОТЕРАПІЯ» ВОР», у обласній лікарні ім. Ющенка (а.с.3).
З направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.01.2021 року о 00 годині 40 хвилин вбачається, що у зв`язку із ознаками наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікарні ім. Ющенка, у КНП «Соціотерпія», разом з тим від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився (а.с.3).
Поліцейським дотримано вказаних вимог п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду та пункту 12 розділу ІІ і пунктів 7, 8 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 8 вказаного вище Порядку встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у
якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від
Поліцейським дотримано вказаних вимог п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 КУпАП, що встановлено ч.2 ст.251 КУпАП.
Суд вважає, що поліцейським зібрано достатньо доказів при складанні протоколу про адміністративне правопорушення для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Проаналізовані судом докази в сукупності дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, тому він підлягає адміністративній відповідальності за вказаною статтею в редакції, що діяла під час вчинення правопорушення.
Так, Законом України №1231-ІХ від 16.02.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.130 КУпАП, якими посилено відповідальність за порушення, допущені вказаною нормою Закону.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Статтею 8 КУпАП встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Враховуючи наведене, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП (в редакції, що діяла під час вчинення правопорушення) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк, встановлений у санкції цієї норми.
Також, суд зазначає наступне.
На виконання постанови судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 18.02.2021 року Жмеринським РВП ГУНП у Вінницькій області до матеріалів адміністративної справи долучено «Доповнення до адміністративного протоколу ДПР 18 №464029», з якого вбачається, що 19.01.2021 року інспектором СРПП Жмеринського РВП ГУНП Клепасом О.В. складено адмінпротокол відносно ОСОБА_1 , який своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, проте в подальшому виявилося, що останній протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, тому в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП (а.с.21).
Разом з тим, вказане «Доповнення до адміністративного протоколу ДПР 18 №464029» суд не приймає до уваги, так як означене Доповнення не має ознак процесуального документу, тоді як відповідно до ч.1 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, главою 22 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, протоколу, а тому саме протокол про адміністративне правопорушення є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за певною частиною статті КУпАП.
Суддя відхиляє як доказ долучене до матеріалів справи Доповнення до протоколу, оскільки з нього не можливо встановити наявність або відсутність винних дій ОСОБА_1 щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, відносно до тих обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, враховуючи, що згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, про що зазначається у Доповненні до протоколу, який не є процесуальним документом, а вбачає наявність адміністративного правопорушення, передбаченого у ч.1 ст.130 КУпАП, згідно з протоколом.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно з вказаною правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.
Таким чином, встановлено, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять.
На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.130, ст.ст.283, 284, 294 КпАП України,
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя: