справа № 388/225/21
провадження № 3/388/84/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Кнурова О.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Відділення поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

до Долинського районного суду Кіровоградської області з Відділення поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 240085 від 15.02.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, із змісту якого (протоколу) вбачається, що 15.02.2021 о 18 год. 02 хв. у м. Долинська по вул. Сичова, 31, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагували на світло, від проходження огляду на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , який про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом, який направлявся рекомендованим повідомлення на адресу останнього, зазначену у протоколі та підтверджену за запит суду довідкою з місця проживання особи, та був повернутий з поміткою «адресат не зареєстрований», - у судове засідання не з`явився, про причини свої неявки суду не повідомляв, клопотання від останнього про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

При цьому, судом відзначається, що ОСОБА_1 обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та наступний його (протоколу) судовий розгляд, що підтверджується долученим до протоколу відеозаписом процедури оформлення адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, враховуючи положення ч. 2 ст. 268 КУпАП у яких наведено виключний перелік адміністративних правопорушень, передбачених відповідними статтями КУпАП, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, беручи до уваги відсутність вимог щодо обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою, якою складено протокол, у вину ОСОБА_1 висувається порушення 15.02.2021 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху), яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - у зв`язку з чим останньому інкримінується вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, судом відзначається, що 01.07.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018 (далі - Закон № 2617-VІІІ), яким ст. 130 КУпАП було викладено у новій редакції, шляхом виключення з її змісту адміністративної відповідальності, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, у тому числі вчинене повторно.

Разом з тим, Законом № 2617-VІІІ Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою було встановлено кримінальну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан наркотичного сп`яніння (ч. 1 ст. 286-1 КК України).

Згодом, Законом України від 17.06. 2020 № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-IX) внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX:

- у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запроваджував нову редакцію ст. 130 КУпАП, яка виключала адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, у тому числі вчинене повторно;

- у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, яким було доповнено Кримінальний кодекс України ст. 286-1, а саме криміналізовано відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому, суд окремо звертає увагу на питання набрання чинності Законом № 720-IX.

Так, Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим Законом, але не раніше дня його опублікування (ч. 5 ст. 94 Конституції України).

Закон № 720-IX опублікований у газеті «Голос України» № 110 від 03.07.2020, його положення про набрання ним чинності одночасно із Законом № 2617-VIIІ, тобто раніше дня його опублікування, суд оцінює як волю законодавця відступити від загального правила про набрання чинності Законом через десять днів з дня офіційного оприлюднення.

Таким чином, за приписами ч. 5 ст. 94 Конституції України, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 06.10.2020 року за № 21-рп/2010, Закон № 720-IX набрав чинності за будь-яких умов не раніше дня його опублікування, тобто 03.07.2020, так як, визнання чинності вказаного Закону раніше дня його опублікування суперечить нормам прямої дії Конституції України, які мають вищу юридичну силу.

Поряд з цим, Комітетом Верховної Ради України надані роз`яснення щодо окремих положень Закону № 720-IX, за змістом яких комітет вважає, що з 03.07.2020 ст. 130 КУпАП підлягає застосуванню у редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК України виключена.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 90 Регламенту Верховної Ради України законопроект може передбачати внесення змін лише до тексту первинного законодавчого акта (Закону, кодексу, основ законодавства тощо), а не до закону про внесення змін до цього законодавчого акта. Тобто, зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та до Кримінального кодексу України повинні бути внесені окремим законом безпосередньо до чинної на момент ухвалення редакції, а не законом про внесення змін до закону про внесення змін.

Крім того, аналіз ч. 6 ст. 91 Регламенту Верховної Ради України вказує на те, що зміни можуть вноситися лише до чинного закону. Разом з тим, Закон № 2617-VIII на момент внесення до нього змін Законом № 720-IX, чинності не набрав.

З огляду на викладене суд виходить з того, що якщо закон про внесення змін розглянуто, прийнято чи оприлюднено з порушенням встановленої процедури, то воля законодавця щодо встановлення нової і втрати чинності попередньої норми, фактично не була остаточно виявлена, не отримала свого єдиного вірного зовнішнього виразу. Закон про внесення змін не пройшов по тому єдиному шляху, щоб увійти в текст цілісного закону, стати його невід`ємною, невіддільною частиною.

Також суд враховую позицію Конституційного Суду України, викладену в низці його рішень, за якою положення закону, яким до іншого закону вносяться зміни, після набрання ними чинності стають невід`ємною частиною закону, до якого вносяться зміни, і вичерпують свою дію.

Таким чином, суд констатує, що за наведеної вище законотворчої діяльності та застосованої юридичної техніки нівелюються положення ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та вимагає існування правових підстав для визнання винним у вчиненні правопорушення і призначення відповідного покарання, встановленого законом.

Принцип передбачення законом злочинів і покарань вимагає аби правопорушення і покарання за їх скоєння були чітко визначені у законі, який у розумінні ст. 7, як і у інших статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає якісні умови, зокрема щодо доступності і передбачуваності.

Існуючі міжнародно-правові стандарти імплементовані у внутрішнє законодавство України і практику його застосування.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Зазначені положення, у свою чергу, кореспондуються з ч. 2 ст. 58 Конституції України, якою визначено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу на те, що актуальна практика Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський суд) та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як «непорушність прав», «якість та точність закону», «стабільність та остаточність судових рішень», «законні очікування» тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).

З урахуваннями вищевикладеного, суд констатує, що діюча на час події інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення редакція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими або маломірними суднами.

При цьому, у даній справі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 не є судноводієм і не керував судном, що об`єктивно свідчить про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП у вищенаведеній редакції, а так само й про відсутність події зазначеного правопорушення, оскільки, як на момент вчинення ним відповідних дій, так і на момент розгляду справи судом, а ні Кодекс України про адміністративні правопорушення (зокрема ст. 130 КУпАП), а ні будь-який інший чинний Закон України про адміністративні правопорушення не передбачає адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Поряд з цим, слід відзначити, що 17.03.2021 набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16.02.2021 № 1231-IX, яким ст. 130 КУпАП викладена у новій редакція, яка передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Однак, зазначена редакція у силу ст. 8 КУпАП судом у даному випадку з урахуванням дати події інкримінованого адміністративного правопорушення не застосовується.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку з відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП (у редакції, яка діяла на час події інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення) та відсутністю події зазначеного правопорушення, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись статтями 58, 94 Конституції України, статтями 8, 245, 247, 251, 280, 283, 284, 287 КУпАП, -

постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу в його діях вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Долинський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови, - без змін, чи зміні постанови.

Суддя О.А. Кнуров