КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Броновицька О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 754/368/21
Апеляційне провадження № 33/824/1792/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Федорова Дмитра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: невідомий) до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На вказану постанову адвокат Федоров Д.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд всебічно не дослідив матеріали справи, не встановив, що висновок щодо результатів медичного огляду та протокол про адміністративне правопорушення не відповідають встановленим законом вимогам, тому є недопустимими доказами. Вказує, що під час огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не були проведені лабораторні дослідження, на проведенні яких останній наполягав. Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №140692 датою та часом вчинення порушення вказані 21 листопада 2020 року о 22 год. 00 хв., в той час як з п. 7 висновку №006601 вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведено 21 листопада 2020 року о 22 год. 10 хв. Тому вважає протокол та висновок недопустимими доказами по справі.

В судове засідання з`явились особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Харчук О.П.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як видно із матеріалів справи, 21 листопада 2020 року о 22 год. 00 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом - автомобілем Opel Combo днз НОМЕР_1 по пр. Броварському, 41-А в м. Києві, чим порушив п.2.9.а Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 140692 від 21 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 ; висновок КНП «Київська міська наркологічна лікарня клінічна лікарня «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 листопада 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (1.66‰), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним за статтею 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому суд також врахував пояснення ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, де вказано «згоден, зобов`язуюсь не керувати т.з. протягом доби».

Посилання апелянта на порушення працівниками поліції процедури складення матеріалів також оцінюються судом критично.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Жодного доказу того, що під час складення висновку КНП «Київська міська наркологічна лікарня клінічна лікарня «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 листопада 2020 року, були допущені порушення, ОСОБА_1 та його захисник суду не надали.

Крім цього, ОСОБА_1 не спростував перебування у стані алкогольного сп`яніння 21 листопада 2020 року о 22 год. 00 хв. під час керування автомобілем.

Отже, підстав для закриття справи за відсутністю події та складу правопорушення судом не встановлено.

Посилання у апеляційній скарзі на невідповідність відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №140692 щодо дати та часу вчинення порушення, відомостям у п. 7 висновку №006601 також є безпідставними.

Апеляційний суд також критично оцінює надані у судовому засіданні пояснення апелянта про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на судовий захист.

Так, всудове засідання до суду першої інстанції ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, призначеної на 19 лютого 2021 року о 09 год. 15 хв. Разом з цим, у матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, надіслане електронною поштою, та передане судді після судового засідання (19 лютого 2021 року о 11 год. 00 хв). Відтак, суд першої інстанції був позбавлений можливості надати оцінку вказаному клопотанню під час розгляду справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що розгляду справи у суді першої інстанції було двічі відкладено за клопотаннями ОСОБА_1 та його захисника.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально, використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29 травня 2008 року «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2006 року «Мороз та інші проти України» та інші).

До того ж у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторони самостійно повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає порушення права ОСОБА_1 на судовий захист під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Більше того, апеляційний суд вважає, що дії особи, що притягується до відповідальності та його захисника, які полягають у неоднократній подачі клопотань про відкладення, можуть бути спрямовані на зловживання їх процесуальними правами та призвести до затягування розгляду справи.

При цьому, суд також звертає увагу, що ОСОБА_1 та його захисник не були позбавлені можливості надати суду першої інстанції письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції, однак, таким правом не скористались

Порушень норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови судом не встановлено.

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга адвоката Федорова Д.С. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Федорова Дмитра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко