ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/821/162/21 Справа № 694/1607/20 Головуючий по першій інстанції Сакун Д.І.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 р. м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 496317 від 15.12.2020, ОСОБА_1 15.12.2020 о 12.30 год. по вул.Благовісній, 92 в м.Звенигородка, керував автомобілем ЗАЗ 1103 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 454 грн. 00 коп.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 березня 2021 року скасувати та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що розгляд справи було проведено без його участі та без участі його захисника, тоді як він повідомляв суд, що не може з`явитися на зазначену дату, розгляд якої просив перенести на іншу дату.

Зазначає, що від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу відмовився, так як недовіряє стерильності приладу в зв`язку з пандемією, тоді як пропозиції проїхати до медичного закладу від працівників поліції йому не надходило.

Вважає, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в частині порушення вимог п.2.5. ПДР України утворюється тільки у разі відмови водія від проходження медичного огляду саме в медичному закладі і після того, як водій або відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думки ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст.254-256 КУпАП.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 496317 від 15.12.2020, складеного поліцейським СРПП №4 Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Павловим Д.С. про те, що ОСОБА_1 15.12.2020 о 12.30 год. по вул.Благовісній, 92 в м.Звенигородка, керував автомобілем ЗАЗ 1103 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;

- пояснень від 15.12.2020, отриманих від свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та мав явний запах алкогольного з порожнини рота, нечітку мову та хитку ходу.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та обґрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в частині порушення вимог п.2.5. ПДР України утворюється тільки у разі відмови водія від проходження медичного огляду саме в медичному закладі і після того, як водій або відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами.

Вважаю, що зазначені доводи апелянта не підлягають до задоволення, оскільки вони є такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні положень закону.

Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції).

Неприйнятними є доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу відмовився, так як недовіряє стерильності приладу в зв`язку з пандемією, тоді як пропозиції проїхати до медичного закладу від працівників поліції йому не надходило, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ст.256 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право подавати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 496317 від 15.12.2020 вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 та який не надав своїх пояснень чи зауваження щодо його змісту, яких також не містять матеріали справи.

В свою чергу, під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 пояснив, що вживав алкогольні напої, після чого керував транспортним засобом.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом також підтверджується дослідженим під час апеляційного розгляду відеозаписом, наявним у матеріалах справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 одночасно посилається на те, що розгляд справи було проведено без його участі та без участі його захисника, тоді як він повідомляв суд, що не може з`явитися на зазначену дату, розгляд якої просив перенести на іншу дату.

Вважаю зазначені доводи неспроможними, оскільки розглядаючи дану справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, судом дотримано норми КУпАП, при цьому належним чином вмотивовано своє рішення з даного приводу, та пославшись на практику Європейського Суду з прав людини.

Дослідивши вказані докази і оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності в їх сукупності, вважаю винуватість ОСОБА_1 доведена.

Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33,34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт ОСОБА_1 , - відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба