КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1597/2021
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кочина С.С., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2021 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2021 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 19 листопада 2020 року о 14:40, рухаючись в м. Біла Церква Київської області по вул. Князя Володимира, керував транспортним засобом марки Fiat Tempra, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказував на те, що 19 листопада 2020 року близько 14:40 він перебував в автомобілі Fiat Tempra державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на проспекті Князя Володимирав м. Біла Церква, до нього підійшов поліцейський та запитав, чому у нього наявне почервоніння очей, а після відповіді, що ОСОБА_1 проводив зварювальні роботи, запропонував йому проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Оскільки він не керував автомобілем, то почав розпитувати, які є підстави, щоб їхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Протягом дня даним автомобілем керував ОСОБА_2 , який був викликаний в судове засідання, приведений до присяги, але з невідомих йому підстав суд до його показів поставився критично.

Зазначив, що 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», у зв`язку із чим відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, було виключено із ч. 1 та 3 ст. 130 КУпАП, жодним плавзасобом із перелічених у ст. 130 ч. 1 КУпАП він не керував, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

У частині 1 ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України від 07 липня 2016 року) зазначається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, однак, виходячи з того, що 19 листопада 2020 року близько 15 години 30 хвилин він, ОСОБА_1 , не керував автомобілем, що підтверджується його свідченнями, викладеними в письмових поясненнях, що були подані до суду, його показами в судовому засіданні, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, його свідченнями в засіданні та показами ОСОБА_2 , у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому поліцейським складено на нього протокол безпідставно та незаконно.

Вказував, що свідком ОСОБА_3 не повідомлялось, хто саме керував автомобілем, отже, судом цього встановлено не було, а повідомивши, що і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 мали ознаки сп`яніння, повідомив неправдиву інформацію щодо них обох, оскільки ОСОБА_2 працівниками поліції було передано автомобіль, що свідчить про його тверезий стан.

Зазначив, що при складанні протоколу поліцейським було порушено вимоги ст. 266 КУпАП та Порядку визначення стану сп`яніння осіб, які керують транспортними засобами, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, оскільки поліцейським не було названо йому жодної з ознак наркотичного сп`яніння, зазначеної в п. 4 Порядку, і не складалося акту огляду на стан сп`яніння, передбаченого додатком 2 до Порядку.

Зазначив, що у матеріалах адміністративної справи відсутній відеозапис всієї процедури оформлення адміністративних матеріалів, чим порушено вимоги про безперервність відеозапису після активації нагрудної відеокамери.

Вважав, що поліцейським при складанні адміністративного протоколу не було надано всіх доказів, що мають істотне значення для розгляду справи, а саме не встановлено факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , отже всі докази є недопустимими.

Посилався на порушення п. 11.17 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 26 лютого 2009 року № 77, оскільки протокол складений нерозбірливим почерком, не чорним чорнилом, а прізвище, ім`я та по-батькові порушника, його адреса, а також прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не друкованими літерами.

Посилався на ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, ч. 1 ст. 7 КУпАП, ч. 2 ст. 19, ст. 62 Конституції України.

На підставі вищевикладеного просив скасувати постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2021 року та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, або на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні 22 березня 2021 року ОСОБА_1 та його представник Кочин С.С. апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили апеляційну скаргу задовольнити. Після оголошення перерви в судове засідання 19 квітня 2021 року ОСОБА_1 та його захисник Кочин С.С. не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені, заяв про відкладення справи до суду не направили, в зв`язку із чим суд продовжив розгляд справи в їх відсутності.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Кочина С.С., які в судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, показання свідка ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 321225 від 19 листопада 2020 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у присутності яких була вчинена відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

розпискою ОСОБА_2 , який зобов`язався доставити транспортний засіб Fiat Tempra державний номерний знак НОМЕР_1 за адресою м. Біла Церква вул. Томилівська 50/2 та не допускати водія до керування ним;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеним о 14 годині 50 хвилин відносно ОСОБА_1 , оскільки у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки наркотичного сп`яніння;

рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області ДПП сержантом поліції Овчаруком Богданом від 19 листопада 2020 року на ім`я командира батальйону, згідно якого 19 листопада 2020 року о 14:40 за адресою м. Біла Церква просп. К.Володимира було зупинено транспортний засіб Fiat державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху України, під час спілкування з водієм ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, водію запропоновано пройти медогляд у встановленому законом порядку, на що водій відмовився в присутності двох свідків; автомобіль відданий під розписку; на водія ОСОБА_1 складено протокол ДПР № 321225 за ст. 130 ч. 1 КУпАП;

відеозаписом з нагрудної камери поліцейського від 19 листопада 2020 року.

Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку, суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисником Кочиним С.С. заявлено клопотання про виклик в судове засідання працівника патрульної поліції, яким складено протоком, дане клопотання було задоволено судом, для допита в якості свідка. Даний свідок ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився повторно незважаючи на неодноразові виклики суду, в судове засідання 19 квітня 2021 року також не з`явилися ОСОБА_1 та його захисник, в зв`язку із чим суд продовжив розгляд справи без їх участі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого суддею рішення.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення в зв`язку із внесенням змін до законодавчих актів, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно з п. 6 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

У цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність. Однак у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а, навпаки, посилена.

До того ж, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, який набрав чинності 03 липня 2020 року, виключено підпункти, у відповідності з якими стаття 130 КУпАП викладалася в редакції, яка не передбачала адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за вказані раніше дії, а натомість Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, яка встановлювала кримінальну відповідальність за ці дії.

Таким чином, дія статті 130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, є ультраактивною, тобто поширюється на нереалізовані або не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, на час апеляційного розгляду стаття 130 КУпАП знову діє в попередній редакції, за якою щодо ОСОБА_1 і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що оскільки 19 листопада 2020 року ОСОБА_1 не керував жодним плавзасобом із перелічених у ч. 1 ст. 130 КУпАП, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейським зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він не керував автомобілем 19 листопада 2020 року близько 15 години 30 хвилин, що, згідно його доводів, підтверджується його свідченнями, викладеними у письмових поясненнях, які були подані до суду, його показами у судовому засіданні під час розгляду адміністративної справи, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, його свідченнями у засіданні та показами ОСОБА_2 , що, на думку апелянта, свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону України від 07 липня 2016 року.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, належно оцінених судом.

Посилання на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, спростовується відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського. Так, під час з`ясування обставин події на місцевості, якою, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, є вул. Князя Володимира, м. Біла Церква, ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним автомобілем. Обстановка, яка зафіксована на відеозаписі, а саме відсутність поблизу людей та транспорту, обмежена кількість осіб, між якими відбувалося спілкування, дають підстави стверджувати про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем у момент його зупинки поліцейським.

Наведені обставини підтверджуються також протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 № 321225 від 19 листопада 2020 року, в якому ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним автомобілем, хоча не був позбавлений можливості зазначити у своїх поясненнях та у протоколі про адміністративне правопорушення свою незгоду із викладеними у ньому відомостями та матеріалами справи, однак зауважень чи заперечень щодо складеного протоколу про адміністративне правопорушення у відповідній графі ОСОБА_1 не висловлював.

Також обставини керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджуються рапортом поліцейського від 19 листопада 2020 року.

У зв`язку із викладеним, апеляційний суд розцінює заперечення ОСОБА_1 щодо керування ним автомобілем як намагання уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, враховуючи при цьому достатню кількість доказів, якими зазначена обставина доведена.

За клопотанням ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції було допитано ОСОБА_2 , який в суді апеляційної інстанції дав показання про те, що 19 листопада 2020 року він знаходився за кермом автомобіля і керував автомобілем, а його дядько ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Суд критично ставиться до показань даного свідка, які суперечать іншим доказам, зібраним по справі, оскільки даний свідок є родичем особи, що притягається до адміністративної відповідальності та заінтересований в результаті розгляду справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги, що поліцейським та судом не було встановлено, хто керував автомобілем Fiat Tempra державний номерний знак НОМЕР_1 .

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що жодного умислу чи необережності, спрямованої на вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 не мав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадянина, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, що визначено ст. 10 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, характеризується наявністю лише прямого умислу.

Таким чином, надання правопорушником свідомої і чіткої відмови, яка не передбачає двозначного трактування, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, що знайшло своє підтвердження у відеозаписі подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, свідчить про наявність умислу в діях ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не може погодитися із доводами апеляційної скарги, що свідком ОСОБА_3 надано неправдиву інформацію як щодо ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , оскільки свідок вважав, що вони мають ознаки алкогольного сп`яніння, враховуючи, що особиста оцінка свідком стану сп`яніння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, взагалі не входить до предмету доказування, оскільки свідком засвідчувалися інші обставини, які доводами апеляційної скарги не спростовано, а саме відмова від проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння.

Апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги, що працівником поліції не було названо ОСОБА_1 жодної з ознак наркотичного сп`яніння при складанні протоколу, враховуючи наступне.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виявлені працівником поліції 19 листопада 2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п. 4 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому вказаним нормативно-правовим актом не передбачається оголошення працівником поліції ознак наркотичного сп`яніння особі, у якої їх виявлено.

Не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про відсутність акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного поліцейським (додаток 2 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), оскільки проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з технічної точки зору є неможливим і може здійснюватись виключно в медичному закладі, і як вбачається із самої назви акту, на відсутність якого вказував ОСОБА_1 , він складається при огляді водія на стан саме алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення працівником поліції вимог щодо здійснення відеофіксації, апеляційний суд враховує, що застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів регулюється Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року. Пунктом 5 розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що відеозйомка ведеться безперервно.

Однак відсутність на долученому до матеріалів справи диску всього спілкування між ОСОБА_1 та поліцейським від початку зупинки автомобіля і до закінчення оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не свідчить про те, що відеозйомка не велася безперервно, і це в будь-якому разі не може бути підставою для визнання відеозапису недопустимим доказом.

Апеляційним судом не приймаються доводи апеляційної скарги щодо порушення п. 11.17 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 26 лютого 2009 року № 77 щодо порядку оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки зазначена Інструкція втратила чинність.

На даний час порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення регулюється Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 06 листопада2015 року № 1376, згідно якої усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою.

Зазначені вимоги при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 321225 від 19 листопада 2020 року поліцейським дотримані.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП або п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, апеляційний суд враховує, що відповідно до зазначених норм провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 7)закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Таким чином, оскільки подія і склад адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , є доведеними на підставі належних, достовірних та допустимих доказів, а адміністративне стягнення накладено в межах строку, встановленого ст. 38 КУпАП (правопорушення вчинено 19 листопада 2020 року, стягнення накладено 04 лютого 2021 року), апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження в справі з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд враховує, що під час розгляду судом першої інстанції надано оцінки практично всім доводам, зазначеним у поясненні ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, і що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із постановою суду першої інстанції і переоцінки доказів.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції надав належну та об`єктивну оцінку всім доказам у справі, а також всебічно, повно та об`єктивно врахував обставини події, дійшовши вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України.

Достатніх доводів і належних доказів, які б спростовували правильність висновків судді щодо визнання винним та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційна скарга не містить.

Порушень вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи місцевим судом, які можуть бути підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.

Постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.