КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 квітня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду м. Києва - Дзюбін В.В.,

за участю особи, яка подала скаргу - адвоката Семипольця В.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника Семипольця Віталія Вікторовича на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України,

у с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 України, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнена до адміністративної відповідальності за керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

16 вересня 2020 року о 20:35 годині по вул. Волошській, 1 в сел. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 керувала автомобілем марки "Ford Fiesta", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , порушивши вимоги п. 2.9 "а" ПДР України, в стані алкогольного сп`яніння (2,44 проміле етилового спирту).

У поданій апеляційній скарзі адвокат Семиполець Віталій Вікторович, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , не погоджуючись з установленими в постанові судді місцевого суду фактичними обставинами справи, оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, просить: поновити строк на апеляційне провадження; постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року - скасувати та провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити.

На обґрунтування апеляційних вимог захисник Семиполець В.В. категорично стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження безпосереднього керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в тому числі й із ознаками алкогольного сп`яніння. Тому вважає вимоги поліцейських проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на його переконання були незаконними. При цьому апелянт зазначає про те, що суддя місцевого суду при винесенні оскаржуваної постанови припустився порушень вимог матеріального та процесуального закону, а таке призвело до безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та захисника Семипольця В.В., викладені в апеляційній скарзі; вислухавши пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; вивчивши, оцінивши та перевіривши матеріали справи, обміркувавши доводи апелянта, - суд апеляційної інстанції вважає строк на апеляційне оскарження постанови підлягаючим поновленню як пропущений з поважних причин, апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно не виконані.

Так, за змістом ч. 1 ст. 130 КпАП України, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема,керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (п. 2. 9 "а" ПДР України).

Згідно до положень п. 1.10 ПДР України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія тощо відповідної категорії.

Отже, керуванням транспортним засобом є виконання певною особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б об`єктивно вказували на безпосереднє керування ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем марки "Ford Fiesta", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , за встановленими в постанові судді місцевого суду обставинами справи.

Як убачається зі змісту письмових пояснень громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а. с.3, 4/, під час події "... водія було затримано свідками, які потім викликали поліцію. За допомогою свідків водій жіночої статі припаркувала автомобіль безпечно для оточуючих. Свідки її стримували до прибуття наряду поліції. Після приїзду наряду патрульної поліції було проведено процедуру за допомогою приладу "Драгер", який показав 2,44 проміле". Таким чином, особи цих свідків не встановлені, водій жіночої статі, якому проводився тест із застосуванням приладу "Драгер" не конкретизований.

Відповідно до вимог п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Між тим, як убачається з матеріалів справи, відеозйомка обставин і події правопорушення за допомогою портативного відеорєстратора - працівниками поліції з невідомих причин взагалі не проводилась.

До цього ж, судом апеляційної інстанції об`єктивно встановлено таке.

Так, запис в протоколі серії ДПР18 №431937 від 16.09.2020 року /а. с. 2/ про тимчасове вилучення у ОСОБА_1 посвідчення водія КІА № НОМЕР_2 , оскільки за змістом листа УПП у Київській області батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль від 01.02.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ДАІ МВС УВС м. Києва 15.12.2021 було видане посвідчення водія серії КІА НОМЕР_3 /а. с. 56/. Крім того, згідно довідки за підписом судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.01.2021 року, справа №369/12437/20, посвідчення водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_4 , видане ДАІ МВС УВС м. Києва від 15.12.2001 року, було вилучене 06.01.2021 року /а. с. 51, 52/.

Також з протоколу ДПР18 №431937 від 16.09.2020 року /а. с. 2/ убачається запис про отримання ОСОБА_1 тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом НОМЕР_5 . Проте за повідомленням Бучанського РУНП ГУНП в Київській області від 20.01.2021 року №179 /а. с. 57/ тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_6 поліцейськими Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області гр. ОСОБА_1 - не видавався.

Надалі, захисником Семиполцем В.В. суду апеляційної інстанції надані скриншоти SMS-повідомлень і запис з мобільного телефону переписки та перемовин ОСОБА_1 із чоловіками на ім`я " ОСОБА_4 " /а. с. 58-81, 82/ та " ОСОБА_5 " /а. с. 83-99/, зміст яких об`єктивно може свідчити як про отримання, так і про вимагання цими особами неправомірної вигоди.

Статтею 62 Конституції України , зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, при винесенні суддею місцевого суду оскаржуваної постанови порушені принципи всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, не досліджено всіх фактичних обставин справи, що призвело до хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Крім того, адміністративну справу суддею місцевого суду розглянуто з істотними порушеннями процесуальних прав ОСОБА_1 , оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Але, незважаючи на ці вимоги закону, суддя місцевого суду розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим порушив її права надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися послугами захисника. Будь-які дані про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи в її матеріалах - відсутні.

Зокрема, ЄСПЛ наголошує на тому, що "принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 року у справах "Авотіньш проти Латвії", заява №17502/07, п. 119, а також "Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів", п. 33. До того ж, що "кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною... Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи" (п. п. 17, 18 рішення від 06.02.2001 року у справі "Беер проти Австрії", заява №30428/96).

Фактично суддею місцевого суду було обмежено право на доступ ОСОБА_1 до правосуддя, що є грубим порушенням п. 1 "С", п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У національному законодавстві право на доступ до правосуддя також закріплено на конституційному рівні (ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України).

Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 8, 245, 251, 252, 254, 256, 268, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого рішення.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

На підставі ч. ст. 294 КпАП України поновити адвокату Семипольцю Віталію Вікторовичу, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу адвоката Семипольця Віталія Вікторовича, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н