Справа № 127/4699/21
Провадження № 33/801/330/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КпАП України,

ОСОБА_2 року народження, який проживає в АДРЕСА_1

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2021 року ОСОБА_1 звільнено від адміністративно відповідальності за частиною 1 статті 184 КпАП України, на підставі статті 22 КпАП України.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про свідків, що на думку апелянта свідчить про порушення під час його складання. Крім того, в обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки його письмовим поясненням від 22.03.2021. Вважає також, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки його малолітній син не вчиняв тих дій, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання отримав судову повістку 13.04.2021, тобто за 3 дні до розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 294 КпАП України переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 398814 від 06.02.2021 ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_3 , який 06.02.2021 о 16 год 30 хв пошкодив бетонний паркан, що біля будинку №13А по вул. Соборній в м. Вінниці.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за частиною 1 статті 184 КпАП України.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення, як це передбачено вимогами статті 256 КпАП України зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення вказівки на свідків порушення не можуть бути визнані грубими порушеннями вимог статті 256 КпАП України, оскільки пояснення свідка додані на окремому аркуші та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За змістом статті 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 184 КпАП України, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі, яким суддя надав відповідну правову оцінку.

Так, частина 1 статті 184 КпАП України передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям, тощо), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні. одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 184 КпАП України є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, а об`єктивна сторона цієї норми полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно дослідив докази у справі про адміністративне правопорушення щодо особи, відносно якої складено протокол, вірно врахував обставини, зазначені у наданих доказах, та надав їм належну оцінку.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи: протокол про адміністративне правопорушення від 06 лютого 2021 року серії АПР18 № 398814, складений уповноваженою особою, письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , приходить до висновку про правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою поліції, котре полягає у не виконанні своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_4 , останній пояснив, що побачивши як хлопці знімають плитки з маленького паркану біля будинку, він зробив їм зауваження та зателефонував матері одного із них, яка сказала, щоб той викликав поліцію, бо вона сама не може справитися з сином.

В своїх поясненнях діти, у тому числі і син апелянта ОСОБА_6 , зазначили, що вони біля будинку АДРЕСА_2 дійсно знімали верхні бетонні плитки паркану і робили це заради забави. Пояснення дітей відібрані у присутності їх законних представників.

Лише після складення протоколу про адміністративне правопорушення та перебування справи у суді першої інстанції апелянт зазначає про те, що діти побачивши бетонні плити, які нібито відпали, намагались поставити їх на місце.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що малолітній син ОСОБА_6 не вчиняв тих дій, що зазначені у протоколі, а саме не знімав плити з бетонного паркану пошкоджуючи громадське майно, є безпідставними.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги стосовно того, що в постанові суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи є неспроможними та такими, що спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

При розгляді справи судом істотних порушень ст. ст. 279, 280 КпАП України не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КпАП України, а до ст. 252 КпАП України, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів, встановив та правильно кваліфікував вчинене як адміністративне правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Інші доводи, на які посилається апелянт, спростовуються самими матеріалами справи та не є безумовними підставами для скасування постанови суду першої інстанції, як незаконної.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник