КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/1121/21
Апеляційне провадження №33/824/1933/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн на користь держави.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив про те, що ОСОБА_1 , 15.12.2020 року о 22 годині 20 хвилин в м. Києві по вул. Жмаченка, 2 керував транспортним засобом «ВАЗ-21011», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Від проходження огляду, на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 15.12.2020 року серії ДПР18 № 043421, зі змісту якого вбачається порушення водієм пункту 2.5 правил дорожнього руху України; письмовими поясненнями свідків; направленням на огляд водіїв транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.12.2020 року; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції №АА-00966, записаному на DVD диск, який переглянуто у судовому засіданні та на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою справу закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова суду ґрунтується лише на власних переконаннях, беручи до уваги лише написані працівниками поліції матеріали справи.

Вказує, що в матеріалах справи не містяться відомості про те, чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності за аналогічне порушення, відсутня довідка про те, чи отримував він посвідчення водія.

Зазначає, що працівниками поліції не було надано йому направлення на медичний огляд до лікарні. Також в матеріалах справи не міститься повний фрагмент відеозапису з нагрудних камер щодо події, відсутня довідка про відсторонення особи від керування транспортним засобом, відсутні телефонні номери свідків.

Будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник Морозов В.Ю. - в режимі відео-конференції, у судовому засіданні 14.04.2021 просили задовольнити заявлені вимоги, посилаючись на мотиви, викладені в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, дослідивши докази по справі, вважає за необхідне залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення - без змін, з огляду на наступне.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 251 КУпАПзазначається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено місцевим судом, ОСОБА_1 15.12.2020 року о 22 годині 20 хвилин в м. Києві по вул. Жмаченка, 2 керував транспортним засобом «ВАЗ-21011», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Від проходження огляду, на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З приєднаного до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції було роз`яснено його права, але від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння останній відмовився.

При цьому, працівниками поліції були дотримані всі вимоги закону щодо їх дій при складанні адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_1 і порушень виявлено не було.

З переглянутого відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння у медичному закладі, однак він, у присутності двох свідків, відмовився від проходження такого огляду.

При цьому, працівниками поліції роз`яснені ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що працівниками поліції були дотримані вимоги інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я №1452/735 від 9 листопада 2015 року, та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування автомобілем ОСОБА_1 спростовуються відеозаписом подій, згідно яких вбачається, що при спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечує проти того, що він керував транспортним засобом.

Твердження апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи не міститься повний фрагмент відеозапису з нагрудних камер щодо події,на переконання апеляційного суду, не спростовують винності правопорушника у скоєному, а тому, не є правовою підставою для задоволення його апеляційних вимог.

При цьому, ОСОБА_1 не оскаржував дії працівників поліції стосовно нездійснення, як він вважає, повної відеофіксації з початку виконання службових обов`язків.

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення, які засвідчені свідками, з достатньою повнотою досліджені судом на виконання вимог ст. 280 КУпАП, а тому висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, є правомірним, відповідає фактичним обставинам справи та наявним доказам.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Судом першої інстанції дотримані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, висновок суду про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, надана оцінка поясненням захисника ОСОБА_1 - адвоката Морозова В.Ю.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене порушень норм матеріального та процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк