Справа № 263/2591/21
Провадження № 3/263/1125/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Музика Олександр Миколайович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. ст. 122-4, 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 18 лютого 2021 року о 16 год. 15 хв., керуючи транспортним засобом марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом по вулиці П.Орлика поблизу з будинком № 79а у Центральному районі м. Маріуполя, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_3 , від чого автомобілі отримали механічні ушкодження, чим ОСОБА_1 порушив п. 10.9 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Після цього, 18 лютого 2021 року о 16 год. 15 хв. ОСОБА_1 , будучи причетним до ДТП, залишив місце події, чим порушив п. 2.10а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, а його особу було встановлено під час розшукових заходів.

Також відносно ОСОБА_1 складений протокол серії ДПР18 № 030118, відповідно до якого 18 лютого 2021 року о 16 год. 30 хв., він, знаходячись за адресою: вул. П.Орлика, 79а, м. Маріуполь, Донецька область, після ДТП за його участю вживав алкогольний напій горілку «Medoff» у кількості 150г до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, про що зазначив у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.10 «є» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 квітня 2021 року адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП об`єднані в одне провадження.

Від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому він просив суд закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП та застосувати відносно нього адміністративне стягнення за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП не пов`язане з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки це позбавить його родину єдиного джерела існування. Також просив суд врахувати те, що умислу на залишення місця ДТП він не мав, а лише звільнив дорогу, щоб не блокувати шляхи проїздів до прибудинкової території, раніше до адміністративної відповідальності він не притягався, є законослухняним громадянином, працює водієм у ПП ОСОБА_2 .

Також від ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення про те, що 18 лютого 2021 року, приблизно о 16 год. 30 хв., він керував автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_4 , і в районі будинку № 79 по вул. Пилипа Орлика під час руху заднім ходом здійснив легке зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_3 . ОСОБА_1 вийшов, побачив пошкоджене лакофарбове покриття на бампері на автомобілі марки «Мазда», і намагався віднайти його водія, щоб відшкодувати збитки, але його поруч не було, після чого вирішив переставити свій автомобіль на інше місце, щоб не заважати проїзду інших автомобілів, адже проїзд по дворовій території було перекрито його автомобілем. Він відігнав свій автомобіль за кут дому і почав дзвонити своєму знайомому, який проживав поруч і міг знати власника автомобіля марки «Мазда». Поки він намагався додзвонитися до свого знайомого, двері його автомобіля відчинили 3 чоловіки, витягли його з автомобіля, кинули на узбіччя та почали бити, а потім силоміць потягли на місце ДТП. Як він зрозумів з їх криків, вони знали власника автомобіля «Мазда» і подумали, що ОСОБА_1 намагався втекти з місця події. Згодом на місце події підійшов власник автомобіля «Мазда» та приїхали співробітники патрульної поліції, а ОСОБА_1 викликав свого батька. У присутності поліцейських ОСОБА_1 ніхто більше не бив, але він себе дуже погано почував, оскільки під час нанесення йому тілесних ушкоджень йому завдано струс головного мозку. Поліцейські почали казати, що його стан здоров`я схожий на алкогольне сп`яніння. ОСОБА_1 був абсолютно тверезий, але не став сперечатися з поліцейськими та відповів їм, що вживав алкоголь, оскільки боявся, що поліція поїде і його знову будуть бити. ОСОБА_1 юридично необізнана людина і не здогадувався, що за вживання алкоголю після такого незначного ДТП передбачена дуже сувора відповідальність. Отже, насправді він ніякого алкоголю не вживав, нікуди не ходив, оскільки його витягли прямо з автомобіля і почали бити.

Від захисника ОСОБА_1 адвоката Попова В.М. до суду надійшло клопотання, в якому він просив суд закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, на обґрунтування якого зазначив про те, що до протоколу не надано жодного доказу на підтвердження вживання алкогольних напоїв крім відеозапису, на якому ОСОБА_1 сам про це каже, але такий відеозапис не може бути достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 відмовився від таких, а інші докази відсутні. ОСОБА_1 не вживав алкогольних напоїв після ДТП у зазначений у протоколі час.

Статтями 251, 280 КУпАП визначені фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до загальних положень ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Частиною 4 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Пунктом 2.10 «є» ПДР України передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, до протоколу серії ДПР18 № 030118 доданий відеоматеріал, письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , схему місця ДТП, фото таблицю, а також письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які пояснили, що в їх присутності ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу «ДРАГЕР» та у лікаря-нарколога для визначення стану сп`яніння, про що свідки засвідчили своїми підписами у протоколі.

Приписи розділів ІІ, ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, регламентують два порядки проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме: поліцейським і оформлення його результатів; в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів ані проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 поліцейським, ані у закладі охорони здоров`я, тому об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди вживав алкогольні напої, наркотичні засоби чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі та перебував в стані сп`яніння, немає.

Наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказують лише про те, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, але ч. 4 ст. 130 КУпАП не передбачено відповідальність за таку відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, а лише за вживання указаних речовин після дорожньо-транспортної пригоди за участю особи.

У той же час, посилання на порушенням водієм ОСОБА_1 п. 2.10 «є» ПДР України, що виразилося у відмові водія пройти медичний огляд для визначення стану сп`яніння, не є доказом факту вчинення правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки не підтверджує факту вживання водієм ОСОБА_1 алкоголю, наркотиків чи лікарських препаратів, виготовлених на їх основі.

Інших будь-яких належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП в матеріалах справи не міститься, а рапорт та відеозапис, на якому ОСОБА_1 стверджує, що вживав алкоголь, не можуть бути єдиними доказом у справі, оскільки на день розгляду справи ОСОБА_1 заперечує факт вживання алкоголю в указаний у протоколі час, і цей факт не спростований.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у сукупності між собою, суд приходить до висновку про те, що достатніх та переконливих доказів вживання ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю та відповідно складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 не встановлено, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 10.9 ПДР України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Згідно з п. 2.10 «а» ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, підтверджується доданими до протоколів про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 030117, серії БД № 298280 матеріалами, а саме: письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , схемою місця ДТП, фото таблицею, а також письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Також до протоколу додана довідка за підписом інспектора ВАП батальйону УПП в Донецькій області Марухненко Д. про те, що посвідчення водія серії НОМЕР_5 у ОСОБА_1 не вилучалося.

За таких обставин, на підставі викладеного, суд, відповідно до положень ст. ст. 251, 252 КУпАП, вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, а його вина у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень повністю доведена.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

Згідно зі ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП є більш суворою, ніж за ст. ст. 122-4 стягнення має бути накладено в межах санкції ст. 124 КУпАП.

Ураховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, застосуванню підлягає редакція ст. 124 КУпАП, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення (18 лютого 2021 року).

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 122-4, 124, 130, 247, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 545 грн.

Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя О.М. Музика