06.04.2021 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/219/21
Провадження № 3/533/76/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Козир В.П.,
за участю:
секретаря судового засідання Кругловецького Ю.В.,
прокурора Солянника О.О.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Чибулево, Знам`янський район, Кіровоградська область, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працює, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався,

за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 03.03.2021 № 72 громадянин ОСОБА_1 , припинивши 18.12.2020 повноваження посадової особи Збройних Сил України - водія відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 45 вказаного закону, несвоєчасно, без поважних причин (не пізніше 23:59:59 20.01.2020), а саме лише о 17 год. 14 хв. 15.02.2021 подав на офіційний вебсайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (перед звільненням), чим умисно вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Громадянин ОСОБА_1 в судовому засіданні вину свою визнав, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення факту не заперечував. Також, відповідаючи на питання судді, пояснив, що, працюючи водієм, не мав жодних організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, попередні декларації подавав, оскільки його завжди письмово попереджали про існування у нього такого обов`язку.

Прокурор наполягав на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що особа попереджалася про обов`язок декларування доходів, раніше неодноразово подавала декларації, та декларацію перед звільненням подала несвоєчасно.

Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора та дослідивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив таке.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1-2 ст. 7 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи... Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

Частиною 12 статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Суддею встановлено, що згідно витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 26.01.2018 № 25 солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , призначений наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.01.2018 № 8РС водієм відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 26 січня 2018 року посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до функціональних обов`язків водія відділення забезпечення, затверджених Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 від 04.08.2017 (а.с. 27-29), водій в мирний і воєнний час відповідає за збереження закріпленої за ним машини, її справність і готовність до використання. Водій підпорядковується начальнику відділення забезпечення. Водій зобов`язаний в мирний час:

-твердо знати устрій, технічні можливості та правила експлуатації закріпленої за ним машини;

-вміти управляти закріпленою за ним машиною вдень і вночі, в різних дорожніх умовах, в любу погоду;

-утримувати машину полагодженою та в постійній бойовій готовності;

-добиватися подовження строку служби машини;

-знати і точно дотримуватися Правил дорожнього руху, команд, сигналів регулювання та управління, водію категорично забороняється передавати кермо автомобіля та палити при управлінні машиною;

-знати періодичність і обсяг робіт по технічному обслуговуванню, міжремонтний ресурс (пробіг) і строк служби закріпленої за ним машини, шин і АКБ;

-виконувати роботу по технічному обслуговуванню та поточному ремонту, а також проводити спеціальну обробку закріпленої за ним машини;

-знати марку та норми витрат пального та інших мастильних та експлуатаційних матеріалів, які використовуються на закріпленої за ним машині, не допускати їх перевитрати, домагатися економії;

-знати причини основних експлуатаційних несправностей, уміти їх виявити та усунути, не допускати поломок машини;

-перед виходом машини із парку перевіряти технічний стан машини, вести нагляд за нею на шляху, звертаючи особливу увагу на справність гальм, рульового управління, шин, тягово-зчіпного пристрою, склоочисників, на правильну установку дзеркал заднього виду, чистоту та видимість номерних та пізнавальних знаків;

-при управлінні машиною мати при собі водійське посвідчення, документ, який засвідчує особу водія, шляховий лист, водій транспортної машини, крім того, повинен мати талон на право її експлуатації;

-знати і дотримуватися норм навантаження машини, правила посадки і перевезення людей, розташування, укладки і кріплення вантажу в кузові машини;

-своєчасно у повній цілості та збереженні доставити вантаж у вказане місце; вміти користуватися схемою маршруту і орієнтуватися на місцевості;

-своєчасно оформляти та здавати в технічну частину шляхові листи;

-дотримуватися мір безпеки при експлуатації, ремонті машини.

-
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , що містяться у матеріалах справи, він у період з грудня 2017 року по грудень 2020 року проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаді водія відділення забезпечення та в його обов`язки входило керування та технічне обслуговування автомобільного транспорту.

Відповідно до витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 (по особовому складу) від 26 листопада 2020 року № 1-РС старшого солдата ОСОБА_1 , водія відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_7 » Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) звільнено з військової служби.

Декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (перед звільненням), ОСОБА_1 подав 15.02.2021 року.

У відповідності до роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) від 03.08.2020 № 8 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, військовослужбовцями та іншими окремими категоріями суб`єктів декларування» суб`єктами декларування є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань (абз. 15 ч. 1 ст. 1 та пп. "г" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).
Згідно із ч. 12 ст. 6 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.
Так, адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідувачів складів, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.
Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки з керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.
Отже, суб`єктами декларування є військовослужбовці, які:
1) обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків;
2) або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.
При цьому військове звання не має значення (крім винятків із числа суб`єктів декларування, які зазначені в п. 2 цих Роз`яснень).
Також варто звернути увагу, що військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні відповідного командира та не обіймає штатної посади, може бути суб`єктом декларування, лише якщо на нього покладено організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки, визначені для нього цим командиром (такі обов`язки повинні закріплюватися у відповідному документі).

Аналогічне роз`яснення міститься на сайті НАЗК за вебпосиланням: https://wiki.nazk.gov.ua/category/deklaruvannya/shhodo-sub-yektiv-deklaruvannya/.
Крім того, НАЗК повторно роз`яснено, що адміністративно-господарські функції (обов`язки) це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в різному обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їхніх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо. Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ, організацій, структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт. Щодо інших працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування або технічні функції, то їх можна визнати посадовими чи службовими особами лише за умови, що разом із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов`язки.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 , обіймаючи штатну посаду водія відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 , виконував будь-які організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки. У функціональні обов`язки водія відділення забезпечення, що надані суду, такі обов`язки не входили. Доказів наявності окремого розпорядчого акту про уповноваження Смірнова С.В. на виконання таких обов`язків матеріали справи також не містять.

Отже, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 обов`язку, встановленого законом, на подання декларації, особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не був суб`єктом декларування у відповідності до вимог Закону України «Про запобігання корупції» станом на дату звільнення з посади водія відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Саме по собі визнання вини особою та подання особою раніше декларацій, перебуваючи на тій самій посаді, не може бути беззаперечним доказом наявності у її діях складу адміністративного правопорушення.

Як уже зазначалось вище, згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Ураховуючи вищевикладене слід зазначити, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але всупереч цих вимог, відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного протоколу про адміністративне правопорушення не забезпечено.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, викладене вище надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що вказує на відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 172-6, п. 1 ч. 1 ст. 247, статями 251-252, 256, 276, 279, 283-284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 06.04.2021.

Суддя В.П. Козир