Справа№ 953/1541/21
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" квітня 2021 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Садовський К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова адміністративний матеріал, який надійшов з Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Харків, з вищою освітою, заміжню, маючу на утриманні двох неповнолітніх дітей 2003 і 2014 року народження, працюючу на посаді судового розпорядника Другого апеляційного адміністративного суду, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, до адміністративної відповідальності не притягувалась,
за ч.1 ст.172-6 КУпАП,
01.02.2021 року до Київського районного суду м. Харкова надійшов протокол № 39 від 25 січня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
Автор протоколу зазначає, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судового розпорядника Другого апеляційного адміністративного суду, будучи згідно підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII, суб`єктом відповідальності за правопорушення пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст. 45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, після встановленого терміну подання щорічної декларації за 2019 рік ( до 00 год. 00 зв. 01.06.2020), а саме 03.06.2020 о 12.18 год. оприлюднила на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2019 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у зазначеному правопорушенні не визнала, та пояснила суду, що у неї не було умислу на несвоєчасне подання щорічної декларації за 2019 рік, оскільки наприкінці травня початку червня у неї захворіла дитина та вона змушена була знаходитись вдома, де у неї була відсутня технічна можливість подати е-декларацію. Після виходу на роботу 03.06.2021 вона одразу ж оприлюднила декларацію на сайті НАЗК.
Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши докази у справі, встановив наступне.
Відповідно до вимог частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідальність за частиною 1 статті 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що: «Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про запобігання корупції», згідно з якими у 2020 році продовжено до 1 червня термін подання щорічних декларацій та декларацій після звільнення.
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 з 06 травня 2019 року по теперішній час працює на посаді судового розпорядника Другого апеляційного адміністративного суду, про що свідчить копія наказу № 04-05/278 від 06.05.2019 р.
Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом декларування, відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно наданої суду довідки від 01.06.2020 р. Харківської міської дитячої поліклініки № 23 підтверджено факт хвороби на гострий фарингіт малолітньої ОСОБА_2 , 2014 року народження, матір`ю якої є ОСОБА_1 , в період з 28.05.2020 по 01.06.2020 р.
Суд вважає, що факт хвороби малолітньої дитини ОСОБА_1 , у зв`язку із якою остання перебувала вдома та не мала технічної можливості подати декларацію, є поважною причиною несвоєчасного подання нею щорічної декларації.
Таким чином, суддею встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки судом встановлена поважність причин несвоєчасного подання нею щорічної декларації за 2019 рік, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за даною статтею.
Відповідно до вимог статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень статті 9 Конституції України, та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно вимог частини 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже стаття 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.
Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є необхідним застосування положення статті 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, відповідно до статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Керуючись ст.ст.247 п.1, 283, 284 КУпАП України, суд
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя К.С.Садовський