Справа № 128/3421/20
Провадження № 33/801/246/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 березня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені захисником адвокатом Гуменюком В.А., на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

встановив:

Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Гуменюк В.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість постанови, просить її скасувати.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що справу про адміністративне правопорушення розглянуто за відсутності особи яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 й даних про його належне повідомлення про дату, час і місце судового розгляду. Судом всупереч вимог закону не розглянуто і не вирішено клопотання захисника, які мали значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Гуменюк В.А. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

ОСОБА_1 пояснив, що дійсно був зупинений працівниками поліції, які спочатку посилалися на нібито порушення ним ПДР: перевищення швидкості руху, рух не в тій смузі руху тощо, але коли він заперечив зазначені порушення, а доказів їх вчинення йому пред`явлено не було, працівники поліції раптом заявили, що він може знаходитися в стані наркотичного сп`яніння і вимагали пройти огляд, хоча наркотичні засоби він не вживає і ознак наркотичного сп`яніння не виявляв.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, дійшов таких висновків.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 031273 від 03.12.2020 суд першої інстанції встановив, що 03.12.2020 о 23 год 59 хв на автомобільній дорозі «М-21» 310 км. водій ОСОБА_1 в порушення п. 2.5 ПДР України, керував автомобілем «Honda Civis»» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, які виражались у блідості обличчя, поведінці водія, що не відповідає обстановці, а крім того зіниці очей не реагували на промені світла. Від проходження огляду у встановленому порядку водій відмовився.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, брати участь у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено статтею 268 КпАП України, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Розглядаючи справу без особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, хоч і в присутності захисника, суд порушив приписи ч. 1 статті 7, статті 268 КпАП України.

В мотивувальній частині оскаржуваної постанови зазначено, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Станом на 26 лютого 2020 року, тобто на час прийняття оскаржуваної постанови відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до статті 277-2 КпАП України повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

З матеріалів справи слідує, що судові засідання з розгляду адміністративної справи призначались шість разів, проте жодного разу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений.

Так, відповідно до актів складених Вінницьким районним судом від 24.12.2020 та 20.01.2020 через відсутність поштових марок судові повістки не направлялись.

При цьому про судові засідання, призначені на 31.12.2020, 28.01.2021, 08.02.2021, 15.02.2021, 18.02.2021 та 26.02.2021 ОСОБА_1 повідомлявся телефонограмами.

При повідомленні або виклику до суду телефонограмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку необхідною умовою є забезпечення фіксації такого повідомлення або виклику. Вважається недостатнім наявність у справі лише довідки секретаря судового засідання (чи іншої уповноваженої особи) про повідомлення особи, яка бере участь у справі, так як слід забезпечити фіксацію такого повідомлення та його отримання. Тому телефонограма не є належним повідомленням про дату, час та місце судового засідання.

Таким чином, суд першої інстанції не вжив всі можливих та допустимих заходів з тим, щоб повідомити ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду його справи, що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Віктор Назаренко проти України" від 03 жовтня 2017 року та у справі "Лазаренко та інші проти України" від 27 червня 2017 року).

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що 31.12.2020, 28.01.2021 і 15.02.2021 судові засідання не відбулись не через неявку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а через відсутність судді з різних причин (лікарняний, перебування в нарадчій кімнаті, відпустка тощо).

За таких обставин винесена постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до вимог статті 245 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису тощо стаття 251 КпАП України.

При цьому орган (посадова особа) за змістом ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР 18 № № 031273 від 03.12.2020 суд першої інстанції встановив, що 03.12.2020 о 23 год 59 хв на автомобільній дорозі «М-21» 310 км. водій ОСОБА_1 в порушення п. 2.5 ПДР України, керував автомобілем «Honda Civis»» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, які виражались у блідості обличчя, поведінці водія, що не відповідає обстановці, крім того зіниці очей не реагували на промені світла. Від проходження огляду у встановленому порядку водій відмовився.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність у разі керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Так, відповідно до п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Проте по справі відсутні будь-які належні і допустимі докази того, що 03 грудня 2020 о 23 год 59 хв ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння як про те вказано в протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснення в ОСОБА_1 по цьому факту не відібрані, а в протоколі відсутня відмітка про те, що він відмовився від надання пояснень.

В протоколі зазначається про наявність у водія виражених ознак наркотичного сп`яніння блідість обличчя, поведінка водія не відповідає обстановці, зіниці очей не реагують на промені світла, проте відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять відомостей, які б могли підтвердити вказані твердження працівника поліції водій з працівниками поліції ввічливий, обґрунтовує свою відмову від проходження огляду тим, що в нього відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, на які вказують працівники поліції, поводить себе адекватно.

Працівники поліції не звертали увагу запрошених свідків на наявність у водія зазначених ознак наркотичного сп`яніння, а лише поінформували їх про його відмову від проходження медичного огляду «з будь-яких причин».

Будучи переконаним про те, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння, працівник поліції не вирішив питання про тимчасове вилучення посвідчення водія і транспортного засобу згідно з вимогами закону, а дозволив водієві, який нібито перебував у стані сп`яніння продовжити рух, що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративної правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Висновок суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь, а тому постанову суду необхідно скасувати, а провадження на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Керуючись статтями 247, 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені захисником адвокатом Гуменюком Володимиром Андрійовичем задовольнити.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2021 року скасувати, а провадження в адміністративній справі № 128/3421/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України закрити за п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник