Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 760/23611/20
Номер провадження 33/824/1724/2021
суддя у суді першої інстанції С.А. Горбатовська

26 березня 2021 року місто Київ

Номер справи 760/23611/20

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Пшесмецької Т.М., переглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП у м. Києві Департаменту патрульної поліції, 20.10.2020 о 16 год. 15 хв. по вул. Липківського, 38 у м. Києві водій ОСОБА_1 керував автобусом «Мерседес Бенц Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом Київ-Благовіщинськ без засобів індивідуального захисту, а саме без маски, чим порушив п.п.1 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.44-3 КУпАП.

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Одночасно із подачею апеляційної скарги ОСОБА_1 було подано клопотання про поновлення строку на оскарження вказаної постанови.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилається на те, що йому не було відомо про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, повістки про виклик в судове засідання не надходили. Оскільки текст оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 23.02.2021, що підтверджується конвертом з трекінг-номером та відомостями з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта», останній вказував на поважність причин пропуску строку для подання апеляційної скарги, а тому просив суд поновити йому строк для оскарження даної постанови.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що вказана постанова судді не може вважатися обґрунтованою та законною, оскільки прийнята суддею з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права при неповному з`ясуванні обставин справи. Вказав на те, що суд першої інстанції при винесені постанови помилково виходив із того, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується долученими до протоколу про адміністративне правопорушення фотознімком та рапортом старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП у м. Києві ДПП, так як зазначені рапорт та фотознімок не можуть бути беззаперечними доказами вчинення ним правопорушення. Під час складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення від 20.10.2020 ОСОБА_1 пояснював, що зняв захисну маску з метою її заміни, оскільки перед тим пив воду та намочив її.

На переконання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, поліцейським під час складання протоколу було порушено вимоги ст.256 КУпАП та не зібрано достатньої кількості доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, адже до протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодного доказу його вчинення, зокрема, не було відібрано пояснень свідків, які були пасажирами автобуса, інших свідків, достатніх фото та відеоматеріалів тощо.

Під час апеляційного розгляду суд заслухав пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Пшесмецької Т.М., яка підтримала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.11.2020, просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав.

Дослідив матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевірив законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, вивчив викладені особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, причини поважності строку апеляційного оскарження постанови місцевого суду, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, розгляд справи в місцевому суді відбувся за відсутності ОСОБА_1 , та за результатами розгляду справи 27 листопада 2020 року судом винесена постанова, яка наразі оскаржується.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

Убачається, що з урахуванням положень ст.294 КУпАП останнім днем подання апеляційної скарги у даній справі було 07 грудня 2020 року.

Як зазначив ОСОБА_1 у поданому клопотанні про поновлення строку оскарження вказаної постанови, її копію він отримав 23 лютого 2021 року, що підтверджується конвертом з трекінг-номером відправлення та відомостями з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта».

Згідно відмітки на конверті, у якому ОСОБА_1 направлено апеляційну скаргу, остання була здана до поштового відділення 05.03.2021 року, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання копії оскаржуваної постанови суду.

За викладених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений ОСОБА_1 з поважних причин, у зв`язку з чим підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд дійшов наступного.

Положеннями частини другої статті 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до пункту першого статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не дотримався та дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Згідно положень частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією статті 44-3 КУпАП у редакції Закону № 530-IX від 17.03.2020 було передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм.

Положеннями статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Так, відповідно до підпункту 10 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року (у редакції, що діяла станом на момент вчинення вказаного у протоколі правопорушення) на території України на період дії карантину заборонялося перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, суддя місцевого суду у своїй постанові послався на додані до складеного працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП 530187 від 20.10.2020 рапорт старшого інспектора ВБДР УПП у м. Києві ДПП та досліджені у судовому засіданні фотокартки.

Проте, у постанові судді не викладені інші конкретні докази, якими підтверджується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення при обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та відповідно на момент розгляду справи в суді першої інстанції такі докази були відсутні. Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що всупереч викладеним у постанові посиланням на дослідження у судовому засіданні фотокарток матеріали справи містять лише один доданий до протоколу фотознімок, де можливо встановити, що на ньому зображена особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять усіх необхідних відомостей, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, які вказані у протоколі, а саме перевезення пасажирів, без засобів індивідуального захисту, зокрема маски.

Зокрема, убачається, що при оформленні матеріалів даної справи працівниками поліції не встановлено особи пасажирів, яких перевозив ОСОБА_1 , не відібрано пояснення та не вказано в протоколі свідків правопорушення, що свідчить про недотримання працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, вимог п.15 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376.

Крім того, долучені до матеріалів справи фотознімки, де останній перебуває без засобів індивідуального захисту, а саме без захисної маски, не може бути прийнятий до уваги на підтвердження обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки з нього неможливо встановити коли та за яких саме обставин він був зроблений. Разом з тим, з нього також не можливо встановити, що особою, відносної якої складено протокол, надавалися послуги з перевезення пасажирів.

Даний доказ також не може бути прийнятий судом в силу ст.251 КУпАП та висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 15 листопада 2018 року по справі №524/5536/17, так як в протоколі не зазначено яким саме технічним засобом здійснено фотофіксацію, у зв`язку із чим неможливо встановити ким саме здійснено таку фотофіксацію та коли саме вона була здійснена, тобто в час, місце та дату.

При цьому, як зазначено у протоколі, інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, пов`язане з порушенням правил карантину, що скоєне на транспорті при наданні послуг з перевезення пасажирів, проте ані працівниками поліції, ані місцевим судом не було встановлено чи взагалі останній працює за трудовим договором як водій та де саме, чи здійснював рейс по маршруту. Суд у своїй постанові щодо вказаного обмежився лише тим, що було записано в протоколі, однак не підтверджене будь-якими допустимими, достатніми та достовірними доказами у справі.

Відтак, будь-яких даних про перевезення ОСОБА_1 пасажирів за маршрутом Київ-Благовіщинськ без засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, працівники поліції до матеріалів справи не долучили.

Що стосується висновків суду про підтвердження винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, доданим до протоколу рапортом старшого інспектора ВБДР УПП у м. Києві ДПП, то апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20 травня 2020 року по справі №524/5741/16-а, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Відтак, вказаний рапорт не може слугувати належним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні.

Будь-яких інших доказів, а саме, відеозапису подій, пояснень свідків тощо, матеріали справи не містять, а тому винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена поза розумним сумнівом належними, допустимим, достатніми доказами у справі.

Також, суд апеляційної інстанції враховує пояснення ОСОБА_1 , які відображені у протоколі про те, що він користувався індивідуальними засобами захисту, а саме маскою, але зняв її задля того, щоб попити води.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно протиепідемічних правил і норм передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказане, не повно розглянув справу, не надав зібраним доказам по справі належну правову оцінку та дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Допущені порушення вимог закону є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю у діях (бездіяльності) ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року у справі про вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року задовольнити.

Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: