Справа № 465/6574/20 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 33/811/65/21 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 рокупро притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Бутка А.С. про закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відмовлено.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 копійок.

Згідно з постановою судді, водій ОСОБА_1 04 жовтня 2020 року о 15 год. 00 хв. на вул. І.Пулюя, 12 у м. Львові керував автомобілем марки «РЕНО СЦЕНІК», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, саме різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, нечітке мовлення. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці або у медичному закладі у встановленому порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху,за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що він був позбавлений з об`єктивних причин (тимчасова непрацездатність) та суб`єктивних причин (дії суду щодо неврахування поважності причин неприбуття у судове засідання за наявності відповідного клопотання) можливості реалізувати в суді передбачені законом права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою, оскільки договір з попереднім захисником був розірваний.

В апеляційний суд у судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 втретє не з`явився, такий повідомлявся про апеляційний розгляд шляхом надсилання поштового повідомлення на адресу: вул.Пулюя, 6/87, м.Львів, та електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 , водночас на дату та час судового засідання не повідомив про причини неявки.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на те, що апеляційним судом вживалися заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду апеляційної скарги, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 04 жовтня 2020 року серії ОБ№188330 (а.с.1), 04 жовтня 2020 року о 15 год. 00 хв. на вул. І.Пулюя, 12 у м. Львові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault scenic», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, нечітке мовлення). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці або у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Викладені у протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.4,5), які своїми підписами засвідчили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано водія «Renault scenic», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , який не заперечив, що керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду, намагався втекти від працівників поліції.

Такий відеозапис, на переконання апеляційного суду, свідчить, у тому числі, про дотримання працівниками поліції вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Щодо тверджень ОСОБА_1 в частині розгляду справи у його відсутності, то порушене право останнього на безпосередню участь у судовому засіданні відновлене шляхом подачі апеляційної скарги та надання можливості подати свої пояснення з приводу обставин, викладених в протоколі.

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав в межах строків, передбачених ч.2 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова судді є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк