Справа № 237/849/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.03.21 року місто Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Сенаторов В.А., розглянувши заяву адвоката Верченко О.О. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Мар`їнського районного суду Донецької області від 23.04.2020 року по справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 23.04.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Донецького апеляційного суду від 01.10.2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Верченко О.О. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Мар`їнського районного суду Донецької області від 23.04.2020 року відмовлено, апеляційну скаргу повернуто адвокату Верченко О.О.

Адвокат Верченко О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із заявою про перегляд постанови суду від 23.04.2020 року за нововиявленими обставинами, які, на думку заявника, не були відомі під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заяви посилається на те, що матеріали справи не містять жодного доказу факту керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. З пояснень свідків вбачається, що їх було запрошено в якості понятих, при цьому вони особисто не бачили факту керування транспортним засобом, а у їх присутності водій відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння та продування газоаналізатора. Вважає, що такі пояснення не є належними доказами у справі, оскільки свідки в судовому засіданні не допитувалися та про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень не попереджалися. Зазначає, що відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, лише у тому випадку, коли їй передує зафіксований факт керування транспортним засобом перед пропозицією пройти огляд. Посилається на рішення Європейського Суду з прав людини від 30.10.2014 року у справі «Швидка проти України», за яким провадження у справі про адміністративне правопорушення вважається кримінальним, а тому до нього застосовуються норми КПК України, які передбачають перегляд рішення за нововиявленими обставинами. На підставі викладеного, з врахуванням практики ЄСПЛ, положень КПК України та норм КУпАП просить суд постанову у справі № 237/849/20 від 23.04.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити.

Суд, дослідивши заяву, матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 294 КУпАП передбачена можливість перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку. В даному випадку така можливість була реалізована представником ОСОБА_1 адвокатом Верченко О.О. шляхом подання апеляційної скарги на постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 23.04.2020 року, за наслідками розгляду якої Донецьким апеляційним судом було винесено постанову, яка, відповідно до ч. 10 ст. 294 КУпАП, набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено. Місцевий загальний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

Стосовно посилань представника заявника на норми Кримінального процесуального кодексу України як підставу для перегляду постанови по справі про адміністративне правопорушення за новоявленими обставинами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року), питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції.

З рішення ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 року, на яке посилається представник заявника, а також рішень у справах «Гурепка проти України» від 08.04.2010 року, «Корнєв і Карпенко проти України» від 21.10.2010 року, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011 року, вбачається, що лише ті адміністративні правопорушення, санкції яких є достатньо суворими та передбачають стягнення у вигляді позбавлення волі (зокрема, адміністративний арешт), мають природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

У п. 21 Пояснювальної доповіді до Протоколу № 7 до Конвенції зазначено, що при вирішенні питання про визнання правопорушення незначним важливим критерієм є те, чи карається воно позбавленням волі чи ні.

Таким чином, оскільки санкція ст. 130 КУпАП не передбачає адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, тобто фактичного позбавлення волі, таке адміністративне правопорушення не може вважатись кримінальним у розумінні ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно, в даному випадку суд не знаходить підстав для застосування норм КПК.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Верченко О.О. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Мар`їнського районного суду Донецької області від 23.04.2020 року, оскільки перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Верченко О.О. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Мар`їнського районного суду Донецької області від 23.04.2020 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Сенаторов