П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 534/456/21

Провадження № 3/534/267/21

29 березня 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Солохи О.В., за участю секретаря судового засідання Гончар С.Т., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та його представника Яцини А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Миролюбівка Широківського району Дніпропетровської області, громадянки України, заміжньої, маючої на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштованою у медичному закладі на посаді молодша медсестра, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч.1 ст.184 КУпАП,

в с т а н о в и в:

На розгляд Комсомольського міського суду Полтавської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ 018953 складений 17.03.2021 відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

За змістом складеного протоколу, ОСОБА_1 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків визнаних ч.ч.1,2 ст.150 СК України, внаслідок чого її неповнолітній син ОСОБА_3 , 2004 р.н., 30.03.2021 близько 16 год. 14 хв. вчинив дрібне хуліганство за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 , провину свою у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Надаючи пояснення зазначила, що виховує усіх своїх дітей у дусі любові та поваги до інших людей. З приводу інциденту, що трапився 30.03.2021, то вона провела з сином роз`яснювальну бесіду виховного характеру. Зауважила, що її син ОСОБА_4 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався та на обліку у поліції не перебуває. Органи опіки не проводили перевірок, щодо неналежного виконання батьківського обов`язку по відношенню до виховання дитини. При цьому зазначає, що суду не було надано належних та допустимих доказів, які б вказували про наявність в її діях складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. ОСОБА_1 , за поведінку сина прохала пробачення у потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що жодних претензій з його боку до ОСОБА_1 не має. Він зазначив, що так, дійсно був факт вимагання грошей неповнолітнім ОСОБА_5 , однак, наразі конфлікт вичерпано. Приймає вибачення правопорушника за дії її сина.

Надаючи покази законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_6 показав, що він не вважає, що ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, що полягає у неналежному виконанні нею батьківських обов`язків. На його думку, конфліктна ситуація не повинна була дійти до судового розгляду. Він вважає, що обидві сім`ї, його та батьків неповнолітнього ОСОБА_7 , повинні були зустрітися та вирішити проблему шляхом бесіди.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, потерпілого та його представника, оцінивши досліджені в судовому засідання докази з точки зору їх належності та допустимості, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши всі обставини справи у їх сукупності, суддя приходить наступників висновків.

Згідно із ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо (стаття 280 КУпАП).

Так, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюються органом (посадовою особою) на підставі доказів у справі про адміністративне правопорушення, тобто будь-яких фактичних даних, на основі яких встановлюються зазначені обставини. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч.1 ст.184 КпАП України передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями ст.150 СК України: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 свою провину у вчиненому правопорушенні заперечила та вказала, що до виконання своїх батьківських обов`язків ставиться добросовісно та відповідально.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків, визнаних ч.ч. 1, 2 ст.150 СК України, внаслідок чого її неповнолітній син ОСОБА_3 , 2004 р.н., 30.03.2021 близько 16 год. 14 хв. вчинив дрібне хуліганство за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте в протоколі не вказано, яким саме чином ОСОБА_1 ухилилася від виконання батьківських обов`язків, що призвело до вчинення її сином хуліганства, зокрема не розкрита суть адміністративного правопорушення.

Суд підкреслює, що під час судового засідання ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, потерпілий та його законного представника, також вважають, що в діях правопорушника відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та жодних претензій до ОСОБА_1 не висувають. Потерпілий прийняв вибачення ОСОБА_1 за поведінку її сина та вважає що притягнення до адміністративної відповідальності є занадто суворим покаранням.

Суд наголошує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення відносно певної особи лише фіксує обставини певної події та без наявності інших доказів не може беззаперечно вказувати на винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Одночасно суд наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд вказує, що у відповідності до положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У відповідності до ст.62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника.

З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку про відсутність належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів визнавати винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, «поза розумним сумнівом», що є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Солоха

Особи, які беруть участь у справи, мають право ознайомитися із повним текстом постанови та отримати її копію після 02 квітня 2021 року в приміщенні Комсомольського міського суду Полтавської області.