П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Київ

Справа № 33/824/1412/2021 Головуючий у 1-й інстанції: Омельченко М. М.

Унікальний № 369/15737/20 Доповідач - Пікуль А. А.

Суддя Київського апеляційного суду Пікуль А. А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Давидюка Антона Івановича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 44-3 КУпАП,-

у с т а н о в и л а:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ст. 44-3 КУпАП та призначено йому стягнення за ст. 44-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 грн судового збору.

Із указаної постанови убачається, що 05 грудня 2020 року близько 23 год. 15 хв. ОСОБА_1 , здійснюючи підприємницьку діяльність в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , не припинив роботу закладу після 22 години, чим порушив вимоги пп. 11 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду, адвокат Давидюк А. І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення вимог Кодексу України «Про адміністративне правопорушення», просить постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року скасувати та постановити нову про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події й складу адміністративного правопорушення (а. с. 16-18).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що районний суд прийняв рішення на підставі неналежних та сфабрикованих доказів, зокрема при складанні протоколу серії АПР 18 № 505251 від 06 грудня 2020 року не дотриманні вимоги законодавства до порядку та процедури його складання, оскільки ОСОБА_1 не отримував копії цього протоколу, а підпис в ньому виконаний іншою особою. Також вказує, що районний суд проігнорував факт відсутності події правопорушення в цілому.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Давидюк А. І. не з`явились двічі - 23.03.2021 та 30.03.2021, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені завчасно належним чином (а. с. 30-35).

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Як слідує зі змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи і його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи убачається, що суддя районного суду при розгляді справи дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за зазначених у постанові обставин ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги пп. 5 п. 11 постанови КМУ № 641 від 27 липня 2020 року, який не існував в редакції цієї постави, натомість районний суд в оскаржуваній постанові послався на пп. 1 п. 10 цієї Постанови, що є виходом за межі повноважень суду, не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваної постанови з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Основним нормативно правовим актом який регулює спори відносно адміністративних правопорушень є КУпАП.

З матеріалів справи убачається, що у протоколі серії АПР 18 № 505251 від 06 грудня 2020 року зазначено, що правопорушення, яке вчинене ОСОБА_1 передбачене саме ч. 1 ст. 44-3 КупАП. Крім того, у протоколі чітко і однозначно вказано, що дії ОСОБА_1 вчинені в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641(а.с.2).

Зазначення у вказаному протоколі у графі «склад адміністративного правопорушення» пп. 5 п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, замість пп. 11 п. 10 цієї постанови, є явною опискою, обумовленою великим обсягом внесених змін до редакції вказаної постанови та не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови районного суду. Адже відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Згідно з пп. 11 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на 05 грудня 2020 року) на території України на період карантину забороняється робота після 22-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Порушення саме вказаного нормативно-правового акту й інкримінувалось ОСОБА_1 , який відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення 05 грудня 2020 року близько 23 год. 15 хв., будучи фізичною особою-підприємцем, не припинив роботу кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_1 .

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в адміністративному матеріалі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 505251 від 06 грудня 2020 року, згідно якого 06 грудня 2020 року приблизно 23 години 15 хвилин ОСОБА_1 , як фізична особа - підприємець, допустив роботу закладу кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після 22 години 00 хвилин, тобто діяв всупереч вимогам Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року (а. с. 2); рапортом ст. ДОП Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції від 06 грудня 2020 року (а. с. 9); відеозаписом, на якому зафіксовано правопорушення (а. с. 11). З відеозапису чітко і однозначно убачається час і місце вчинення правопорушення, зафіксовано факт роботи кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» після 22 години 00 хвилин.

Сукупність наведених доказів підтверджує факт порушення ОСОБА_1 підпункту 11 пункту 10 постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості, а отже підтверджують винуватість ОСОБА_1 в порушенні правил щодо карантину.

З пояснень ОСОБА_1 у суді першої інстанції убачається, що він не заперечував того факту, що 05 грудня 2020 року о 23 годині 10 хвилин, будучи ФОП кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою: АДРЕСА_1 , не припинив діяльність та продовжував прийом та обслуговування громадян у закладі (а.с.14).

При цьому ОСОБА_1 стверджував, що проколу про адміністративне правопорушення відносно нього не було складено, оскільки працівники поліції обмежилися попередженням та поїхали.

Ці аргументи правопорушника, ураховуючи положення ст. 26 КУпАП, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.

Аргументи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 505251 від 06 грудня 2020 року не може бути належним доказом, оскільки працівниками поліції не дотримані вимоги законодавства до порядку і процедури його складення, а тому він являється сфабрикованим доказом, також не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки вказані доводи не підкріплені жодними доказами, наприклад, матеріалами службової перевірки за зверненням особи, щодо якої складено протокол, а тому є безпідставними.

Доводи правопорушника про те, що він не підписував протокол про адміністративне правопорушення, не отримував копію протоколу, оскільки підписи від його імені виконані іншою особою з наслідуванням його підпису, а районний суд безпідставно проігнорував ці заперечення, не відобразив їх у постанові та не призначив у справі почеркознавчу експертизу, також не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваної постанови та звільнення ОСОБА_1 від відповідальності з огляду на таке.

По-перше, як вже зазначено вище, у розпорядженні суду відсутні докази, що ОСОБА_1 оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції, пов`язані із фальсифікацією протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього.

По-друге, твердження ОСОБА_1 про те, що підписи від його імені на протоколі про адміністративне правопорушення виконані не ним, а іншою особою з наслідуванням його підпису, є фактично голослівними, оскільки не підкріплені допустимими - письмовими, доказами, які містять вільні зразки підпису ОСОБА_1 , і могли б стати для суду підставою для призначення експертизи.

Ураховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності та взаємному зв`язку, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі почеркознавчої експертизи, викладене його захисником у апеляційній скарзі, заявлене без наміру реального забезпечення проведення такої експертизи і має на меті виключно затягування розгляду справи з метою уникнення покарання.

З огляду на таке указане клопотання залишається апеляційним судом без задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо неконституційності положень Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року із посиланням на рішення Конституційного Суду України у справі № 1-14/2020 також відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки зазначеним рішенням не вирішувалося питання щодо конституційності указаної постанови.

Ураховуючи викладене, доходжу висновку, що доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є необґрунтованими, постанова судді районного суду є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Давидюка Антона Івановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Пікуль