П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2021 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Сарай А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Закарпатської області ДПП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 299928 від 09.10.2020 року вбачається, що 09.10.2020 року, о 06.15 год., на автомобільній дорозі М06 Київ-Чоп, 811 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан сп`яніння в лікаря нарколога водій відмовився у присутності двох свідків в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 та його захисник у дане судове засідання не з`явилися, при цьому останній подав до суду заяву, згідно з якою просить здійснювати розгляд справи без участі сторони захисту.

Захисник у судовому засіданні, призначеному на 17.11.2020 року, повідомив, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнає та пояснив, що останній дійсно знаходився в автомобілі, однак не керував ним та викликав собі таксиста зі служби «тверезий водій», так як перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, під час розгляду справи захисник просив провадження у даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що подав до суду відповідні письмові пояснення щодо протоколу про адміністративне правопорушення. Зауважив, що у справі відсутні будь-які докази вини ОСОБА_1 в діяннях, за які передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1. ст. 130 КУпАП. В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря нарколога, однак відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я лише у двох випадках: у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; в разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу. Ці норми закону кореспондуються із положеннями пунктів 3-6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103. У формі направлення, затвердженого в додатку 1 до Інструкції, значиться відповідні графи, із змісту яких можна буде зробити висновок щодо законності здійснення поліцейським доставки його підзахисного в медичний заклад для огляду з ним і дійсність такого огляду з огляду і на ці підстави також. Однак, в матеріалах справи дане направлення відсутнє. Згідно з п. 8 Порядку огляду водіїв на стан сп`яніння, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Аналогічна вимога передбачена п. 6 розділу IX наказу МВС № 1395 від 07.11.2015 року. Однак до закладу охорони здоров`я водій доставлений не був, а в фабулі протоколу жодна дія, що свідчить саме про безпосереднє ухилення з боку ОСОБА_1 не зазначена. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано безпосереднього доказу зупинки транспортного засобу та будь-яких можливих доказів (наприклад постанова про порушення ПДР, відеофіксація або покази свідків), що доводили б факт керування засобами пересування. Захисник зауважує, що на підтвердження вчиненого правопорушення до матеріалів справи додано CD-диск з фрагментами відеозапису спілкування працівників поліції з громадянином. У порушення вимог Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, якими передбачено безперервний відеозапис під час виконання службових обов`язків та передача не коригованих відомостей до матеріалів, вказані вимоги дотримані не були. Повні версії записів відеореєстраторів, які використовувалися працівниками поліції з часу вчинення порушення ПДР з боку ОСОБА_1 і до закінчення процедури оформлення матеріалів відносно нього надані не були, а лише кориговані частки, зокрема на жодному з наданих відеофрагментів відсутнє підтвердження факту керування транспортним засобом та ймовірне порушення вимог ПДР з боку ОСОБА_1 . Щодо свідків захисник наголошує, що вони підтверджують лише факт відмови від проходження медичного огляду на місці складення протоколу, але ніяким чином не підтверджують те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. У зв`язку з викладеним, на думку захисника, викликає сумнів законність підстав для ймовірної зупинки та законність подальших дій працівників поліції. З наведеного не надається можливим визначити, коли саме ОСОБА_1 ніби то керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Під час розгляду справи захисник ствердив, що ОСОБА_1 автомобілем не керував.

Як вбачається з матеріалів справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять достовірних доказів про факт керування ОСОБА_1 автомобілем, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вимоги працівників поліції на проходження огляду на стан сп`яніння не ґрунтуються на вимогах законодавства та фактичних обставинах справи.

При цьому письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що наявні у матеріалах справи, не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

З досліджених відеозаписів з бодікамер поліцейських, що містяться на компакт-диску, який додано до протоколу, не вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух, тобто, що транспортний засіб перебував у русі.

Із досліджених відеозаписів також встановлено, що ОСОБА_1 , надаючи усні пояснення поліцейським, зазначив, що не керував транспортним засобом та скористався послугою драйвера таксі (тверезий водій). При цьому з переглянутих відеозаписів слідує, що при спілкуванні поліцейських з ОСОБА_1 разом з ними біля припар кованого транспортного засобу знаходилася ще одна особа чоловік, особу якого не встановлено, який під час спілкування з поліцейськими повідомив, що дійсно є драйвером таксі (відеозапис: ).

Таким чином, відеозаписами з бодікамер поліцейських, що містяться на компакт-диску, який додано до матеріалів справи, не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

За таких обставин, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, останній мав намір скористатися послугами драйвера таксі з метою перегнати його автомобіль, поліцейські підійшли до нерухомого автомобіля, а також доказів того факту, що ОСОБА_1 керував автомобілем, не здобуто і в матеріалах справи таких доказів не міститься, визнаються не спростованими й заслуговують на увагу.

Під час розгляду справи суддею було задоволено клопотання, подане захисником ОСОБА_1 адвокатом Ковач І.В., про витребування відеозапису з нагрудних відеокамер, що здійснювався під час оформлення адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 . З метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин у даній справі суддею було скеровано запит начальнику Управління патрульної поліції в Закарпатській області про надання всіх показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, в тому числі з нагрудного відеореєстратора, які застосовувалися поліцейськими під час фіксації правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 . Однак, відповіді на вказаний запит не надано.

Інших належних та допустимих доказів, які б могли спростувати твердження сторони захисту, до протоколу не додано та матеріали справи не містять.

Суддя позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок повністю покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол, що повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно з якими обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Крім того, проаналізувавши зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суддею встановлено, що зміст протоколу, зокрема, у частині порушення вимог, передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху, не підтверджений доказами, що містяться у справі.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 у редакції від 07.11.2015 (далі Порядок).

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Відповідно до п. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатом огляду проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право його проведення, відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а згідно до п. 1 Розділу ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що такий порядок було дотримано.

Відеозапис події не містить інформації про те, що водій керував транспортним засобом, а також не містить інформації про те, що він перебував у стані з ознаками сп`яніння, що вимога поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була обґрунтованою.

Пунктом 6 Розділу 1 Інструкції встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ці вимоги додержані не в повній мірі. В ньому зазначено тільки те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження огляду на стан сп`яніння в лікаря нарколога в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

Протокол про адміністративне правопорушення визнається джерелом доказів у справі за умови його відповідності вимогам ст. ст. 254-256 КУпАП.

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. За приписами КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якому викладається суть правопорушення, при доведеності складу якого в діях певної особи, вона може бути піддана заходам кримінально-правового впливу, різновидом якого є стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, викладеної у чисельних рішеннях Суду («Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Швидка проти України» та інші) адміністративні правопорушення за своєю правовою суттю є кримінальними правопорушеннями, а тому і провадження у цих справах повинне проводитись за правилами, передбаченими для кримінальних правопорушень. Із урахуванням викладеного необхідно зробити висновок, що сутність правопорушення, яка викладається у протоколі про адміністративне правопорушення, фактично є обвинуваченням у вчиненні діяння кримінально-правового характеру, висунення якого викликає у особи необхідність здійснення захисту. В зв`язку із цим до висунутого обвинувачення як нормами кримінального процесуального закону, так і нормами адміністративного законодавства висуваються певний ряд вимог, в тому числі і щодо конкретності цього обвинувачення.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення. Тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху та про наявність у його діях події і складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з урахуванням наведених норм та обставин, свідчить про відсутність події та складу цього адміністративного правопорушення. При цьому, вважаю, що відсутність у матеріалах справи переконливих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом виключає і допустимість протоколу як джерела доказів.

Заперечення ОСОБА_1 достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, приймаючи судове рішення беру до уваги його пояснення.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення наявними в матеріалах справи доказами не доведена, у зв`язку з чим провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі слід зазначити, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що саме на відповідних посадових осіб патрульної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

Керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай