Справа №464/60/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 м. Перемишляни

17.03.2021 року, суддя Перемишлянського районного суду Львівської області Гуняк Олександра Ярославівна розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов за підсудністю із Сихівського районного суду м.Львова про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого ПП ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого,

ч.4 ст.121 КпАП України, -

в с т а н о в и в :

Згідно адміністративного матеріалу, який надійшов на адресу Перемишлянського районного суду Львівської області, ОСОБА_1 , 25.12.2020 р., близько 03 год. 25 хв., в м.Львів на перехресті вул. О.Степанівни та вул. Кн.Святослава, керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому контролю, але своєчасно його не пройшов повторно протягом року.

В призначене судове засідання ОСОБА_1 , з`явився, свою вину у вчиненому правопорушенні заперечив повністю та пояснив, що не надає послуг таксі і не являється на даний час фізичною особою підприємцем, оскільки припинив підприємницьку діяльність, за власним бажанням - 04.09.2020 року, а транспортний засіб, яким він керував 25.12.2020 року, використовувався ним для особистих потреб та без мети отримання прибутку.

Дослідивши відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №034322 від 25.12.2020 року, доданих до нього матеріалах, суд, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вирішуючи справу, виходить з такого.

Положення ст.7КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 4 ст.121 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 31.3 (б) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

В силу вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

П.1 ч.2 ст.35 ЗУ "Про дорожній рух" встановлено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають: легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації.

Згідно абз.1 п.1 «Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137, Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в даному реєстрі, наявна інформація про державну реєстрацію припинення ОСОБА_1 , підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, за власним бажанням 04.09.2020 р.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №034322 від 25.12.2020 року, правопорушення вчинене 25.12.2020 року, однак - 04.09.2020 р., ОСОБА_1 була припинена підприємницька діяльность фізичної особи-підприємця, за власним бажанням, відповідно до наданого Витягу.

До матеріалів справи не додано жодних доказів того, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 підлягає обовязковому технічному контролю.

Більше того, суд бере до уваги положення п. 2 Порядку проведення обовязкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, затвердженого постановою КМ України від 30 січня 2012 року № 137, згідно якого замовником проведення обовязкового технічного контролю є власник транспортного засобу або уповноважена ним особа.

Даних про те, що водій ОСОБА_1 , є уповноваженим власником на замовлення проведення техогляду належного йому автомобілю, працівниками поліції до матеріалів адміністративної справи не долучено. А тому відсутні докази, що саме він є суб`єктом вчиненого правопорушення.

Доказів на підтвердження того, що зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення транспортний засіб використовувався ОСОБА_1 для перевезення вантажів або пасажирів з метою тримання прибутку до протоколу також не додано.

При цьому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказує, що транспортний засіб, яким він керував 25.12.2020 року, використовувався ним для особистих потреб та без мети отримання прибутку.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином не можуть бути належними та допустимими докази, відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція , в тому числі і закріпленій у ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, сумніви щодо обвинуваченої особи слід тлумачити на її користь.

Досліджуючи всі наявні докази, суддя надавши їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступені спростування обставин, що характеризують діяння ОСОБА_1 , приходжу до висновку про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КпАП України.

Беручи до уваги вищенаведене, вважаю, що останній не підлягає адміністративній відповідальності за ч.4 ст.121 КпАП України внаслідок відсутності події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно п.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ч.4 ст.121 , ст. 247, 283, 284, КУпАП ,-

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КпАП України, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Гуняк Олександра Ярославівна