Провадження № 33/824/931/2021 Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р.
Категорія ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Російська Федерація, зареєстровану та проживаючу: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючу, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 08.05.2015; орган, що видав 0502,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 МК України у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420 грн. 20 коп. судового збору,

В С Т А Н О В И В :

За постановою судді, 20 листопада 2020 року о 09 год. 20 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль» ОСОБА_1 , що прибула до України з Ізраїлю, м. Тель-Авів, авіарейсом PS 778 , авіакомпанії «МАУ»,своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», після перетину «зеленої лінії» у неї було виявлено готівку в розмірі 38 200 доларів США, що знаходилася у одному з відділень дорожньої сумки (ручна поклажа). Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянкою України ОСОБА_1 , яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор» готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для фізичних осіб, відповідно до Постанови Правління НБУ №3 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» та Постанови Правління НБУ №5 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», є порушенням митних правил. З виявленої суми ОСОБА_1 було пропущено 11 800 доларів США, за протоколом про порушення митних правил вилучено 14 600 доларів США.

Обґрунтовуючи постанову в частині накладення адміністративного стягнення, суддя зазначила про те, що застосування адміністративного стягнення в вигляді штрафу є достатнім покаранням та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, передбачених с.1 Протоколу до Конвенції, а тому підстав для застосування додаткового покарання у виді конфіскації валюти немає.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці Держмитслужби просить постанову скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та застосувати стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн., з конфіскацією грошових коштів в розмірі 14 600 доларів США. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на необґрунтованість посилання судді на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод. Зазначає про передчасність висновків суду про покладення «індивідуального надмірного тягаря» на правопорушницю, оскільки в постанові суду не встановлено рівень майнового становища порушниці, не оцінено її щорічний прибуток, рівень витрат, не зазначено наявності в неї на утриманні малолітніх дітей чи інших утриманців, вона не позбавлена отримувати прибуток внаслідок систематичної трудової діяльності.

Заслухавши представника Київської митниці Держмитслужби, який підтримав апеляційну скаргу, захисників особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, який заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки судді про доведеність факту порушення ОСОБА_1 митних правил за обставин, наведених у постанові, правильність кваліфікації її дій за ст.471 МК України сторонами в апеляційному порядку не оскаржується.

Вважаю, що суддя наклала на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти правомірно з урахуванням вимог як національного законодавства, так і правил, встановлених міжнародним договором України, оскільки воно сприяє досягненню визначеній у ст.23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого посилання судді на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, оскільки провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення та Митного кодексу України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» № 1906-VI від 29.06.2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Зазначене кореспондується з вимогами ч.3 ст.1 МК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78). Зазначена позиція підтверджена і у рішенні ЄСПЛ «Садоча проти України» від 11.07.2019.

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Приймаючи рішення про відсутність підстав для конфіскації вилученої у ОСОБА_1 валюти, суддя обґрунтовано врахувала те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 , оскільки доказами по справі підтверджено їх легальне походження, а, тому, втручання у право власності ОСОБА_1 не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для неї «надмірний тягар».

Висновок судді про те, що накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти буде досягнутий, у даному випадку, розумний баланс між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, є вірним, оскільки ґрунтується на правилах міжнародного договору, що має пріоритет перед нормативними актами України.

Порушень процесуальних норм, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування постанови судді не встановлено.

За таких обставин постанова є законною.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль