Провадження № 3/761/612/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Слободянюк Павло Леонідович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу, 27 листопада 2020 року, о 22 годині 40 хвилин, перебуваючи на посаді адміністратора ТОВ «Пордуласа», порушуючи правила щодо карантину людей, ОСОБА_1 допустила функціонування закладу громадського харчування «Джорджія» (ТОВ «Пордуласа»), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 6-А, після 22 години 00 хвилин, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Бобович М.М. в судовому засіданні просив закрити адміністративну справу у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, а отже її не може бути притягнуто до відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

За змістом ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст. 44-3 КУпАП встановлена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому, формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Статтею 1 вказаного Закону, яка регулює визначення термінів, передбачено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Постановою КМУ від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 1 серпня до 31 грудня 2020 року на всій території України установлено карантин.

Відповідно до положень згаданої постанови, на території України на період дії карантину забороняється робота після 22-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Таким чином, зазначена заборона на певні види діяльності на період карантину поширюється на спеціальних суб`єктів - на суб`єктів господарювання. При цьому право для суб`єктів господарювання здійснювати в період карантину дозволені види господарської діяльності кореспондується з обов`язком таких суб`єктів господарювання створити для такої діяльності відповідні умови, а саме: забезпечити відповідний персонал засобами індивідуального захисту.

Відповідно до ч.1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, доказами наявності порушення вказаних вимог є рапорт працівника поліції, пояснення особи, відносно якої складено протокол, фотознімки паспорта ОСОБА_1 , будь-яких інших доказів винуватості ОСОБА_1 не надано.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16-а звернув увагу на те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Також суд не приймає до уваги в якості доказу правопорушення долучені до протоколу фотознімки паспорта ОСОБА_1 , оскільки вони зроблені невідомою особою та невідомим для суду пристроєм, більше того, дані фотознімки не мають жодного доказового значення для встановлення факту адміністративного правопорушення.

При цьому, долучені до протоколу матеріали не завірені належним чином, зокрема згадані фотознімки, а отже, суд позбавлений можливості дослідити такі докази і надати їм оцінку з метою ухвалення законного і обґрунтованого рішення по справі.

Що ж стосується письмових пояснень особи, відносно якої складено протокол, то ОСОБА_1 зазначає, що вона є найманим працівником ТОВ «Пордуласа», а отже, згідно положень ч. 2 ст. 55 ГК України, не є суб`єктом господарювання, а будь які інших доказів щодо належності ОСОБА_1 до такої категорії суб`єктів до адміністративного протоколу не долучено.

За приписами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначене, суддя дійшов до висновку, що необхідно закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя П.Л. Слободянюк