Справа № 339/70/21 327
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Болехів

Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Головенко О. С.,

розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1(м.Долина) Калуського районного ВП ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працюючого охоронцем ТзОВ «Секюрайті», на утриманні троє неповнолітніх дітей,

за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

якому роз"яснено зміст ст.63 Конституції України та права, передбачені ст. 268 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушеннявід 27 січня 2021 року ВАБ № 044069 вбачається, що ОСОБА_1 27 січня 2021 року ухилився від виконання батьківських обов`язків, не забезпечивши необхідних умов для життя та виховання своїх дітей: ОСОБА_2 , 2004 року народження, ОСОБА_3 , 2006р.н та ОСОБА_5 , 2010 р.н., оскільки в будинку брудно та недотримано санітарно- гігієнічних норм.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що він не ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дітей. 27 січня 2021року, коли він перебував у вдома, прийшлм працівники поліції та служби в справах дітей з приводу того, що діти не відвідують школу. В будинку було дійсно не прибрано, оскільки він працює позмінно в м.Долина і не може проконтролювати те, що відбувається вдома у його відсутності. Також, вказав, що діти проживають з ним, оскільки його дружина ОСОБА_4 протягом семи місяців проживає окремо від них і вихованням їхніх дітей не займається. Обіцяє приділяти більше уваги дітям і прибрати в будинку. Однак, любить дітей і працює для того, щоб забезпечити їх всім необхідним. Натомість, саме його дружина - матір дітей залишила їх йому, стала проживати з іншим чоловіком та ухиляється від їх виховання і весь тягар по утриманню та вихованню дітей ліг йому на плечі. На даний час він попросив своїх батьків допомогти йому прибрати в будинку, і тепер там наведено порядок.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненому стали : протокол, рапорт працівника поліції, акт соціального інспектування, письмові пояснення ОСОБА_1 .

Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно диспозиції ч.1 ст.184 КУпАП, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Отже, з аналізу змісту ч. 1 ст. 184 КУпАП вбачається, що ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Зміст наведеної норми дозволяє констатувати, що в силу її вимог особа може бути притягнута до відповідальності за наявності в сукупності таких умов, коли вона: 1) є батьком або матір`ю дитини чи іншою особою, яка їх замінює (далі - батьки); 2) ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей; 3) ухиляється від виконання вказаних обов`язків саме відносно неповнолітніх дітей.

Аналіз приписів Закону України «Про освіту» та Закону України «Про охорону дитинства» дозволяє дійти висновку, що під невиконанням обов`язків по вихованню і навчанню дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання і навчання неповнолітніх.

Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Окремо слід зазначити, що за змістом ч.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 під «непіклуванням про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя» слід вважати: - незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; - неспілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; - ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; - несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; - невиявлення інтересу до її внутрішнього світу; - нестворення умов для здобуття нею освіти. При цьому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Диспозиція ч.1 ст.184 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Підставою для складання протоколу щодо стало, що ОСОБА_1 27 січня 2021 року ухилився від виконання батьківських обов`язків, не забезпечивши необхідних умов для життя та виховання своїх дітей: ОСОБА_2 , 2004 року народження, ОСОБА_3 , 2006р.н та ОСОБА_5 , 2010 р.н.

Разом з тим, частина 1 ст.184 КпАП України передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно ч.1 ст.32 ЦК України, неповнолітньою особою є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Частиною 2 ст.6 СК України встановлено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Однак, в матеріалах справи взагалі відсутні свідоцтва про народження дітей, як єдиний доказ, який би свідчив дату народження дитини .

Із даних, зазначених в протоколі, вбачається, що малалітніми дітьми є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки їм виповнилося 8 та 11 років, відповідно.

Тому, при складанні протоколу не були враховані положення ч.1 ст.184 КУпАП, які взагалі не передбачає відповідальність батьків малолітніх осіб.

Крім того, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата та місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Із матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, так як не зазначено місце вчинення правопорушення, не вказано прізвища, адреси свідків (хоч такі були присутні, оскільки ними складався акт), не зазначено від яких саме передбачених законодавством обов`язків, з посиланням на відповідну норму закону, ухилився ОСОБА_1 , відсутні відомості з ким саме повинні проживати діти та за яких підстав; не додано жодного документу (свідоцтва про народження дітей), який би посвідчував той факт, що ОСОБА_1 є батьком вказаних у протоколі дітей.

Також, враховуючи, що диспозиція ч.1 ст. 184 КУпАП передбачає обов"язкове поєднання трьох форм невиконання батьком обов"язків щодо забезпечення необхідних умов життя дітей, їх навчання та виховання, то в протоколі ці обставини не зазначені та не вказано в чому конкретно полягає з боку батька ОСОБА_1 ухилення від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо забезпечення умов життя, навчання, виховання дітей.

А тому, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, що є викладом обставин складу адміністративного правопорушення та ставляться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку Європейського суду з прав людини, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Окрім того, суб`єктивна сторона цього правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Єдиним доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення є тільки акт інспектування № 142 від 27 січня 2021 року, складеного в присутності комісії в складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в якому вказано, що вказана сім`я ОСОБА_1 проживає в квартирі по АДРЕСА_1 , квартира перебуває в аварійному стані, наявні порушення санітарно-гігієнічних норм проживання ( однак ці порушення не розкриті), діти пропускають заняття в школі без поважних причин, мати проживає окремо, оскільки сім`я перебуває в процесі розлучення. Комісією рекомендовано привести кімнату до порядку та до придатного для проживання стану, проконтролювати відвідування дітьми школу. Крім того, у доступі до приміщення не відмовлено, чекали коли прийдуть родичі, щоб допомогли зробити порядок (а.с.4-5).

Тому незрозумілим є те, які саме умови для життя та виховання дітей не було ОСОБА_1 забезпечено, оскільки він пояснив, що в зв"язку з тим, що його дружина, залишивши йому трьох дітей, стала проживати з іншим чоловіком та ухиляється від їх виховання, то він змушений постійно працювати, щоб забезпечити дітей всім необхідним.

Відтак, на думку суду, не було встановлено наявність у ОСОБА_1 умислу або необережності на вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

Суд не приймає до уваги, як доказ винуватості ОСОБА_1 рапорт інспектора на ім"я начальника поліції, який є документом внутрішнього користування, оскільки його зміст полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника ВП про правомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення ( а.с.3).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які характеристики з місця навчання та проживання дітей, відомості про негативний моральний облік батька, які б могло свідчити про нехтування ним процесу виховання дитини.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пояснення ОСОБА_1 в протоколі та працівникам поліції не є визначальним для визнання його винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, а його завіряння посилення контролю за вихованням дітей та прибирання в будинку навпроти засвідчують усвідомлення ним необхідності виконання батьківських обов`язків.

Згідно приписів ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За відсутності у протоколі відомостей щодо конкретних дій чи бездіяльності ОСОБА_1 у відповідності їх з діяннями, які викладені у диспозиції ч.1 ст. 184 КУпАП, з огляду на долучені до протоколу докази, неможливо встановити фактичні обставини вчиненого адміністративного правопорушення та наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, а томусуд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Оскільки адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то судовий збір по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до приписів ст. 40-1 КУпАП, не сплачується.

На підставі викладеного, ч.1 ст.184 КУпАП, керуючись ст.283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного через Болехівський міський суд.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Головенко О.С.