Справа № 163/3168/20 Провадження №33/802/285/21 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ст. 471 МК України Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю представника митниці Пікалюка М.С., захисника ОСОБА_1 - Плахутіної М.А. (в режимі відеоконференції), розглянувши апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , підприємця, РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією в дохід держави 10 000 (десять тисяч) гривень.

Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 454 гривні судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 15 листопада 2020 року слідуючи з України в Республіку Польща через митний пост «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби водієм автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2 , порушив порядок проходження митного контролю, переміщуючи обмежені постановою Правління НБУ від 02 січня 2019 року №5 до вивезення за межі України в такій кількості без належного підтвердження походження 10 000 гривень, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 471 МК України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді, в частині конфіскації в дохід держави 10 000 гривень необґрунтованою. Вказує на те, що він щиро розкаявся, є фізичною особою-підприємцем, але на даний час не має постійного джерела доходу, оскільки у зв`язку з пандемією не має можливості здійснювати підприємницьку діяльність. Сума вилучених коштів має законне походження, оскільки є доходом ФОП та є для нього та його двох неповнолітніх дітей значною сумою необхідною для забезпечення їх життєдіяльності. А тому конфіскація коштів, на які він розраховував ставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище. Посилається на те, що подібне стягнення порушує його право на повагу до власності, є непропорційним, адже покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар».

Також зазначає, що вказане правопорушення вчинено ним з необережності, оскільки він вперше перетинав державний кордон України на автомобілі, тож не знав куди саме треба проїхати, щоб задекларувати грошові кошти в сумі 10 000 гривень, які йому належать та мають законне походження. Крім цього, вказує, що заїхавши на смугу «зелений коридор», одразу повідомив посадовим особам митного органу, що хоче задекларувати грошову суму 10 000 гривень, а також особисто надав вищевказану суму для перерахунку.

Разом з тим, вказує, що порушення ним митних правил полягало лише в тому, що грошові кошти не було письмово задекларовано, жодних негативних наслідків від якого не настало-державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів, тощо.

Просить постанову судді в частині конфіскації грошових коштів в розмірі 10 000 гривень скасувати.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - Плахутіної М.А., яка скаргу підтримала з підстав викладених у ній, представника митного органу Пікалюка М.С., який просив апеляцію залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Висновки судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на відповідні суспільні відносини у сфері державної митної справи.

Згідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до вимог ст.471МК України, відповідальність настає у випадку порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Статтею 366 МК України встановлено двоканальну систему митного контролю товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор») призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою. Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Отже, ОСОБА_1 самостійно обравши «зелений коридор» для проходження митного контролю, своїми діями заявив, що переміщувані ним через митний кордон України грошові кошти не підлягають письмовому декларуванню і не підпадають під встановлені законодавством обмеження щодо ввезення на митну територію України, тим самим порушив порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, та вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України.

Посилання ОСОБА_1 про те, що він не був ознайомлений з розмежуванням смуг контролю на митному посту «Ягодин», оскільки слідував через вказаний пост вперше, не виключають склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 471 МК України, так як суб`єктивна сторона вказаного правопорушення може бути виражена у формі необережності (недбалість). Тобто ОСОБА_1 не розумів протиправність своїх дій, не припускав можливості настання негативних наслідків, хоча міг і повинен був це розуміти і передбачати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.8 ЗУ «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 (введений в дію 07.02.2019), транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Статтею 4 МК України констатовано, що в тому числі і валютні цінності є товаром.

Згідно п.6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей (затвердженого постановою Правління НБУ №3 від 02.01.2019, набрала чинності 07.02.2019), фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Відповідно п.18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (затверджене постановою Правління НБУ №5 від 02.01.2019, набрала чинності 07.02.2019), фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро.

Таким чином, на думку апеляційного суду, переміщення, в тому числі валютних цінностей, через митний кордон України обмежено законодавством України.

Крім цього, на виконання вимог постанови Правління НБУ від 02 січня 2019 року № 5 про підтвердження зняття вилученої суми валютних цінностей з банківських рахунків, які тим самим доводять факт законності погодження вилучених коштів ОСОБА_1 не подано належних документів під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, за обставин, вказаних у постанові, ґрунтується на досліджених судом доказах, зокрема, протоколі про порушення митних правил (а.с.1-3), контрольному талоні для проходження по «зеленому коридорі» (а.с.4), акті про проведення митного огляду транспортного засобу (а.с.5), письмових поясненнях ОСОБА_1 про визнання факту виявлення грошових коштів (а.с.6), службовій записці (а.с.9), які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються між собою. Крім того, факт недекларування грошових коштів в сумі 10 000 гривень не заперечується і самим апелянтом.

Доводи апеляційної скарги правопорушника про неврахування судом даних про його сімейний стан, не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції під час винесення рішення було враховано ту обставину, що на його утриманні перебуває двох неповнолітніх дітей, однак такі обставини визнано не поважними чи винятковими, що свідчили б про малозначність вчиненого.

Також слід зазначити, що оскільки санкція ст.471 МК України є безальтернативною щодо виду і розміру стягнення стосовно обмежених до переміщення товарів, в тому числі і валютних цінностей, суд першої інстанції правильно застосував щодо ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу з конфіскацією валюти.

За вказаних підстав, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування постанови судді в частині накладеного стягнення є необґрунтованими, так як суперечать санкції ст.471 МК України.

Постанова судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 лютого 2021 року є законною та такою, що винесена відповідно до вимог МК України і КУпАП, а підстави для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 лютого 2021 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк