Номер провадження: 33/813/445/21
Головуючий у першій інстанції Русєва А.С.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Альбрехта І.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Шелкова С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2021 року, -

встановив:

Оскаржуваною постановою судді,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм маршрутного таксі № 146, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 , 12.11.2020 року, о 18 год., у м. Одеса, проспект Шевченка, 29, керуючи транспортним засобом «Богдан», державні номерні знаки НОМЕР_1 , перевозив пасажирів на міському автобусному маршруті №146 у режимі маршрутного таксі в кількості більше ніж місць для сидіння, що не передбачено реєстраційним документом з дозволених у кількості 21 пасажирів, перевищив кількість та перевозив 40 пасажирів, чим порушив п.п.2 п.11 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що при прийнятті рішення, суддя районного суду, як на доказ, послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ОД №022767 від 12.11.2020 року, який не відповідає вимогам законодавства, а саме всупереч ст. 256 КУпАП, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були роз`яснені її права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП. Також апелянт стверджує, що на зупинці попереджав пасажирів про обмеження можливості перевезення відповідно до кількості сидячих місць, та коли пасажири зайшли у автобус, та всі сіли на сидіння, він вирушив. Разом з тим, через деякий час, по дорозі, він був зупинений поліцейськими та в цей час до салону автобусу увійшла ще певна кількість громадян, завадити чому водій не мав можливості. Апелянт стверджує, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт перевезення ним пасажирів у більшій кількості, ніж передбачено технічною можливістю автобуса. Також апелянт зазначає, що суб`єктом даного адміністративного правопорушення є саме перевізник, а не найманий працівник водій автобуса. Крім того, апелянт зазначає, що на відеозапису відсутній зафіксований факт перевезення пасажирів, оскільки автобус стоїть на зупинці з відчиненими дверями. Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, в зв`язку з відсутністю в ньому складу адміністративного правопорушення. Апелянт зазначає, що Постановою КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №641» від 11.11.2020 року №1100 внесені зміни, а саме виключено із Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року пункт 11, з огляду на що на день складення протоколу про адміністративне правопорушення від 12.11.2020 року законодавчий акт, на який є посилання у цьому протоколі втратив чинність. Одночасно, ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді районного суду, посилаючись на те, що справа розглянута за його відсутністю, а дізнався про існування оскаржуваної постанови 19.02.2021 року після ознайомлення з матеріалами справи, та подав апеляційну скаргу 26.02.2021 року.

Що стосується поновлення строку на апеляційне оскарження, то цей строк поновлений апеляційним судом, оскільки справа в суді першої інстанції розглянута без участі ОСОБА_1 , про оскаржуване рішення останній дізнався 19.02.2021 року після ознайомлення з матеріалами справи, а подав апеляційну скаргу 26.02.2021 року, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення (а.с.18, 19,21).

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника,які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Мотивуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, суддя районного суду послався на те, що вина останнього, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а саме:

1) змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ОД № 022767 від 12.11.2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП;

2) рапортом командира роти № 2 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції від 12.11.2020 року ОСОБА_2 , яким підтверджується, що 12.11.2020 року патрулюючи по вул. Шевченка, 29, помітили транспортний засіб «Богдан», державні номерні знаки НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при перевірці було встановлено, що маршрутним таксі перевозилось 40 пасажирів, в той час як дозволено було 21 пасажирське місце;

3) письмовим поясненням свідка ОСОБА_3 від 12.11.2020 року, якими підтверджується, що 12.11.2020 року став свідком того, як водій маршрутного таксі №146, державні номерні знаки НОМЕР_1 , їхав за кермом без захисної маски та віз приблизно двадцять пасажирів, які стояли в салоні;

4) відеозаписами з нагрудної камери працівників поліції від 12.11.2020, на яких зафіксовано, що в салоні автобуса «Богдан», державні номерні знаки НОМЕР_1 , на момент його зупинки, перебувало 40 пасажирів.

Апеляційний суд погоджується з висновком судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як слідує зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма закону є бланкетною, тобто відсилає до інших законів чи підзаконних актів, які встановлюють певні заборони на час дії карантину в Україні, зокрема до п.п. 2 п. 11 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» КМУ № 641 від 22.07.2020 (в ред. постанови КМУ №888 від 28.09.2020), визначено, що на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Погоджуючись з рішенням судді районного суду щодо доведеності провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує наступне.

Факт скоєння ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОД №022767 від 12.11.2020 року, поясненням свідка ОСОБА_3 , поясненням ОСОБА_1 , рапортом командира роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП, старшого лейтенанта поліції Возна М.І., та відеозаписами з нагрудної камери працівниками поліції від 12.11.2020 року (а.с.2,3,4,5,6).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості висновку районного суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, апеляційний суд виходить з того, що диспозиція вказаної норми закону передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Доводи апелянта, що на відео відсутній саме факт перевезення пасажирів, оскільки автобус стоїть на зупинці з відчиненими дверима, спростовується поясненням свідка ОСОБА_3 , поясненнями водія ОСОБА_1 та рапортом командира роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 .

Допитаний апеляційним судом ОСОБА_1 фактично не заперечує обставин скоєного правопорушення, оскільки пояснив суду, що на зупинці попереджав пасажирів про обмеження можливості перевезення відповідно до кількості сидячих місць, але пасажири відмовлялися виходити, незважаючи на його попередження та вимагали від нього продовжити рух маршрутного таксі. Наведенні пояснення апелянта свідчать про фактичне визнання ним порушення, а тому його незгода з оскаржуваною постановою носить декларативний характер.

Щодо доводі апелянта, що він не є суб`єктом адміністративної відповідальності, так як він не є перевізником, а лише є найманим працівником водієм автобусу, то вони є безпідставними з огляду на те, що відповідно до п.п.2 п.11 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» перевізник несе відповідальність лише за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно. Таким чином слід констатувати, що водій, який здійснює перевезення в маршрутному таксі пасажирів, повинен дотримуватись правил перевезень пасажирів, зазначених у вказаній Постанові Уряду.

Доводи апелянта щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, оскільки на день складання проколу про адміністративне правопорушення Постанова КМУ втратила чинність, є також безпідставними,, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2020 року №1100, «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641», обмеження щодо заборони перевезення пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб, не скасовані та продовжують діяти на даний час, але передбачені іншим пунктом. Тобто, акт який встановлює адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину не скасований.

Крім того, апелянт не врахував те, що зміни до постанови КМУ вступили в законну силу лише 13.11.2020 року, тобто після складання протоку про адміністративне правопорушення від 12.11.2020 року.

Апелянт також посилався на неврахування суддею районного суду, при визначені виду адміністративного стягнення даних про його особу, зокрема того, що він єдиним годувальником в сім`ї, але на підтвердження цих обставин суду не надано доказів.

Істотних порушень суддею районного суду норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суддя районного суду в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 283, 294 КУпАП,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2021 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим за ст. 44-3 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський