Справа № 369/7036/20 Головуючий в суді І інстанції - Хрипун С.В.
Провадження № 33/824/105/2021 Доповідач в суді ІI інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника Шевченка Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шевченка Т.М. на постанову судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що вона, 30.05.2020 приблизно о 19 годині 50 хвилин по вул. Київська в м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області, керувала транспортним засобом Geely номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини), на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовилася у присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 ПДР України.

У апеляційній скарзі захисника Шевченка Т.М. указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, захисником зазначено про те, що судом першої інстанції було порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки розгляд був проведений у її відсутність. Крім того, захисником указано про те, що судом першої інстанції було безпідставно залишено без задоволення його клопотання про виклик свідків, оскільки пояснення, які долучені працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення мають суттєві розбіжності між собою, а саме в даті та місці надання пояснень свідком ОСОБА_2 . Разом з тим, стороною захисту звернуто увагу на те, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, а в протоколі про адміністративне правопорушення не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб ОСОБА_1 має пройти на вимогу працівника поліції, що на переконання апелянта указує на невірне та нечітке обвинувачення. Також апелянт звернув увагу, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги поліцейських пройти такий огляд. Поряд з цим, захисник указав на необхідність закриття провадження у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність. На підставі викладеного, просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши пояснення:

ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили закрити провадження на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП;

свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенняз наступних підстав.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні нею вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Такий висновок підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 30 травня 2020 року, в якому викладені обставини вчинення правопорушення, письмовими поясненнями свідків, іншими доказами.

Дослідивши вказані докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації її дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на неї стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на неї стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

За змістом ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає, у тому числі, у разівідмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи те, що водій ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим допустила порушення вимог п.2.5 ПДР, в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника Шевченка Т.М. про те, що ОСОБА_1 не керувала автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності притягнення її до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також не ґрунтуються на вимогах закону доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не було видано направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що, на його думку, свідчить про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Так,суд звертає увагу на те, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейські не зобов`язані видавати йому відповідне направлення. У будь-якому разі, зазначені вище нормативні документи не містять категоричної норми, яка би зобов`язувала поліцейських видавати таке направлення за наявності відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Посилання захисника у апеляційній скарзі на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено на стан якого сп`яніння ОСОБА_1 відмовилась проходити огляд, не дає підстав для визнання незаконними висновків судді та скасування постанови, ухваленої щодо останньої. Так, сутність правопорушення, поставленого ОСОБА_1 у вину у протоколі про адміністративне правопорушення сформульована із належною повнотою та конкретністю. Зокрема, у протоколі зазначено те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння та перераховані ці ознаки. У ході виявлення та фіксації вчиненого адміністративного правопорушення поліцейські із належною зрозумілістю висловили вимогу про необхідність проходження огляду саме на стан алкогольного сп`яніння. Наведене дає підстави стверджувати те, що відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення вказівки про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан саме алкогольного сп`яніння не порушує її право на захист і не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи апеляційної скарги, які стосуються свідків, що були задіяні у ході фіксації адміністративного правопорушення.

Так, як вбачається з наявних даних в матеріалах провадження, у ході фіксації вчиненого адміністративного правопорушення були присутні свідки, відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 вчинила у присутності двох свідків. Ці свідки засвідчили таку відмову у протоколі про адміністративне правопорушення та надали письмові пояснення, які знаходяться у матеріалах адміністративної справи. Суд звертає увагу на те, що за своїм змістом письмові пояснення свідків відповідають фактичним обставинам події. Окрім цього, допитаний у ході апеляційного розгляду свідок ОСОБА_2 підтвердив обставини зазначені ним у наданих пояснення від 30.05.2020, присутність іншого свідка на місці події, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. У зв`язку із цим пояснення свідків визнаються судом належними та допустимими доказами.

Допитана в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 також підтвердила ті обставини, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду. Також свідок ОСОБА_3 вказала, що саме ОСОБА_1 була за кермом автомобіля Geely.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги захисника про те, що редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП, що діяла на момент ухвалення оскаржуваної постанови та на момент подачі апеляційної скарги, не передбачає відповідальності за дії, які постановлені у вину ОСОБА_1 .

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна. Між тим, Законом України від 22.11.2018 № 2617 VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності із 01.07.2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП була посилена, ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасуванняакта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, тому відсутні підстави для застосування положень п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП.

У відповідності до положень ст. 58 Конституції України та ч.2 ст.8 КУпАП Закон України від 22.11.2018 № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП, які були вчинені до 01.07.2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01.07.2020 року, у відповідності до ч.1 ст. 8 КУпАП повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст. 130 КУпАП у відповідній редакції цього Закону, яка діяла до 01.07.2020 року.

На думку суду, Закон України від 17.06.2020 № 720-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» жодним чином не впливає на вирішення питання про відповідальність ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Так, цим законом внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст. 130 КУпАП та доповнено КК України статтею 2861. Між тим, правовий статус ОСОБА_1 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 17.06.2020 № 720-XI не змінився, оскільки вона до набрання чинності цим законом підлягала відповідальності за ч.1 ст. 130КУпАП в редакції статті, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до вимог ч.1 ст. 8 КУпАП, а після набрання чинності цим Законом була відновлена дія того закону у тій же самій його редакції, за яким ОСОБА_1 притягається до відповідальності.

Таким чином зміни у законодавстві в частині відповідальності за діяння, що підпадало під ознаки ч.1 ст. 130 КУпАП, не поширюються на осіб, які вчинили це діяння до 01.07.2020 року, що вказує на відсутність підстав для закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_1 відповідно до п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Також, доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом було порушено право ОСОБА_1 на участь у розгляді справи не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її захисник неодноразово повідомлялися про дату та час розгляду справи судом першої інстанції, однак ними до суду направлялись заяви про відкладення розгляду справи. У зв`язку з неодноразовими неявками ОСОБА_1 та її захисника до суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність.

Крім того, право ОСОБА_1 на участь у розгляді справи було поновлено судом апеляційної інстанції. ОСОБА_1 приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, була представлена захисником, мала можливість надати усі докази на свій захист, які вважала за необхідне. Надані нею та її захисником докази та наведені аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.

Інші обставини, на які послався апелянт не дають підстав для скасування постанови судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Шевченка Т.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька