Провадження № 3/219/146/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Лапченко О.М., розглянувши адміністративний матеріал у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оператора АЗС ТОВ «Брент+», адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 164 ч.1 КпАП України,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 0653 від 31 жовтня 2020 року, складеного старшим оперуповноваженим з ОВС Управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області Мартиновим С.В., 31.10.2020 року ОСОБА_1 на АЗС ТОВ « Брент+», яка розташована за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Свято Георгіївська, 75, встановлено неліцензійне здійснення реалізації пального без дозволу на викиди забруднених речовин в атмосферне повітря, чим порушила п.30 додатку до Закону України «Про перелік документів у сфері господарської діяльності» № 3392 - VI від 19 травня 2011 року, а саме - Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; Закон України «Про охорону атмосферного повітря» від 16 жовтня 1992 року № 2707- XII.

Згідно ст. 278 КУпАП суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених уст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП), у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення - це документ, складений на відповідному бланку з неухильним дотриманням вимог щодо процедури та об`єму заповнення, який містить склад інкримінованого особі діяння (адміністративного правопорушення), та в межах якого судом розглядається справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КпАП України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та, усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2020 року адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 164 ч.1 КпАП України, був повернутий для додаткового оформлення Головному управлінню Державної податкової служби України у Донецькій області з наступних підстав.

Так, автор протоколу зазначив, що ОСОБА_1 порушила п.30 додатку до Закону України «Про перелік документів у сфері господарської діяльності» № 3392 - VI від 19 травня 2011 року, а саме - Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; також Закон України «Про охорону атмосферного повітря» від 16 жовтня 1992 року № 2707- XII.

Цей Закон спрямований на збереження та відновлення природного стану атмосферного повітря, створення сприятливих умов для життєдіяльності, забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище, визначає правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря.

Між тим, автором протоколу не вказано які саме дії вчинила безпосередньо ОСОБА_1 , на його думку, що призвели до порушень Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та передбачені частиною першою статті 164 КпАП України.

Диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди)

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Безпосередня участь - це зазначена діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи (п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», 28.12.1994 p., № 334/94-ВР).

За ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємницькою може вважатись лише діяльність з виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг і зайняття торгівлею з метою одержання прибутку. У разі відсутності такої мети немає правових підстав вважати діяльність господарюючого суб`єкта підприємницькою (п.3 листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів» № 01-8/453 від 26.06.1995 p.).

Однак автором протоколу не розкрита об`єктивна сторона адміністративного правопорушення в розрізі ч.1 ст. 164 КпАП України.

Крім того, матеріали справи не містили доказів наявності трудових відносин ТОВ "БРЕНТ+" з ОСОБА_1 та чи є ОСОБА_1 суб`єктом правопорушення ч.1 ст. 164 КпАП України. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вище зазначені недоліки, допущені при складанні та оформленні адміністративного матеріалу, позбавили суд можливості здійснити всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин правопорушення, як цього вимагає ст. 245 КУпАП, а тому вказаний матеріал був направлений судом для дофоормлення.

Вказаний адміністративний матеріал був направлений до суду після доопрацювання, однак недоліки, які були зазначені в постанові суду так і не були усунуті.

Старшим оперуповноваженим з ОВС Управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області Мартиновим С.В. до суду була надана довідка, згідно якої відповідно до наявних баз даних ДФС, ОСОБА_1 присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в ході податкової звітності встановлено, що ОСОБА_1 отримала дохід за 3 квартал 2020 року від ТОВ « Брент+» в розмірі 15 240 грн.

В судове засідання від адвоката Кузьміна Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява, згідно якої він просив провести судове засідання у його відсутність, просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 . Зазначив, що ОСОБА_1 не є відповідальною особою, на яку покладений обов`язок щодо вимог закону про екологічну безпеку,

Згідно з ч. 1 ст. 55 Господарського Кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці (ч. 2 ст. 55 ГК України).

Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи (ст.65 ГК України).

Зокрема, організаційно-розпорядчі функції полягають у здійсненні керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах та організаціях (планування роботи, організація праці, забезпечення трудової дисципліни тощо). Такі функції здійснюють, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних чи комунальних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідувачі відділів, лабораторій) та їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири) тощо.

Адміністративно-господарські обов`язки включають повноваження з управління або розпорядження державним, комунальним чи колективним майном, що полягає в установленні порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпеченні контролю за цими операціями тощо. Такі повноваження у тому чи іншому обсязі мають начальники планово-господарських, постачальних, фінансових відділів та служб, завідувачі складів, магазинів, майстерень, ательє, їх заступники, керівники відділів підприємств, відомчі ревізори та контролери тощо.

Тобто, в матеріалах справи необхідно зібрати необхідні документи (докази) того, що та чи інша особа, що притягується до адміністративної відповідальності є саме посадовою особою і вона виконує організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки.

Водночас до протоколу про адміністративне правопорушення старшим оперуповноваженим з ОВС Управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області ОСОБА_2 надана довідка, згідно якої відповідно до наявних баз даних ДФС, ОСОБА_1 присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в ході податкової звітності встановлено, що ОСОБА_1 отримала дохід за 3 квартал 2020 року від ТОВ «Брент+» в розмірі 15 240 грн., однак доказів чи є ОСОБА_1 посадовою особою товариства і чи виконує організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки суду не надано. Натомість матеріали справи містить відомості того, що ОСОБА_1 є працівником ТОВ «Брент+» - оператором АЗС.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі, фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» набрало законної сили.

Оскільки суд не має право самостійно збирати докази по справі, які підтверджують виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, оцінивши надані суду докази, вважає за необхідне провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 164 ч.1, 268, 283, 284 КпАП України, суд,

постановив:

закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 164 ч.1 КпАП України у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя О. М.Лапченко