Справа № 152/233/21
П О С Т А Н О В А
іменем України
25 березня 2021 року м. Шаргород
Справа №152/233/21
Провадження №3/152/147/21
Суддя Шаргородського районного
суду Вінницької області Славінська Н. Л.,
до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали, які надійшли після дооформлення від Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Савичів Приуральського району Уральської області Російської Федерації, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм у ПП « ОСОБА_2 », є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,
- за ч.1 ст.44-3 КпАП України,
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 19.01.2021 року серії ВАБ №369101, який після дооформлення надійшов до Шаргородського районного суду 09.03.2021 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України, зокрема, в тому, що 19.01.2021 року о 06.35 годині в м. Шаргород по вул. Майдану, керував автобусом «Mersedes-Benz» з державним номером НОМЕР_2 , здійснюючи регулярні перевезення пасажирів сполученням «Соснівка-Слобода-Шаргородська», не користувався засобами індивідуального захисту, тобто перебував без маски, що закриває ніс і рот, якою був забезпечений, чим порушив вимоги постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року.
В суді ОСОБА_1 винуватим себе у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. ОСОБА_1 суду пояснив, що працює водієм у ПП « ОСОБА_2 » та дійсно 19.01.2021 року вранці здійснював рейс автобусом «Mersedes-Benz» з державним номером НОМЕР_2 сполученням «Соснівка-Слобода-Шаргородська». При цьому, у автобусі були лише 2 пасажири, які знаходилися у салоні, тобто подалі від нього, тому він не одягнув захисну маску, але ч.1 ст.44-3 КУпАП не передбачає адміністративної відповідальності за такі дії.
Проаналізувавши протокол про адміністративне правопорушення, матеріали, додані про протоколу про адміністративне правопорушення, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).
Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення під час дії карантину; об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності), спрямованих на порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами;суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності вини у формі прямого чи не прямого умислу; суб`єктом правопорушення є будь-яка фізична особа, якій виповнилося 16 років та яка, зокрема, порушує правила щодо карантину людей.
Частина 1 ст.44-3 КУпАП не визначає конкретних правил карантину, за порушення яких настає відповідальність, проте такі правила встановлюються відповідними актами законодавства.
Так, ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Норма частини 1 статті 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, у зв`язку із чим серед ознак суті адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначено, яку конкретно заборону відповідного пункту нормативно-правового акту, яким встановлюються правила карантину, порушила особа, щодо якої складено протокол.
Згідно зі статтею 1 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
Державне регулювання діяльності у сфері захисту населення від інфекційних хвороб здійснюється, в тому числі, Кабінетом Міністрів України.
Так, Кабінет Міністрів України у сфері захисту населення від інфекційних хвороб: розробляє і здійснює відповідні державні цільові програми; забезпечує фінансування та матеріально-технічне постачання закладів охорони здоров`я, органів державної санітарно-епідеміологічної служби, підприємств, установ та організацій, залучених до проведення заходів і робіт, пов`язаних з ліквідацією епідемій, координує проведення цих заходів і робіт; координує та спрямовує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; укладає міжурядові договори; розробляє та затверджує перелік товарів протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, у тому числі поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019); розробляє та затверджує перелік товарів, що мають істотну соціальну значущість; встановлює граничні ціни для оптової та роздрібної торгівлі товарами протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, у тому числі поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або товарами, що мають істотну соціальну значущість, з урахуванням постачальницько-збутової надбавки та граничної торговельної (роздрібної) надбавки; встановлює під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, заборону скуповування та перепродажу за цінами, що перевищують встановлені граничні ціни для оптової та роздрібної торгівлі, з урахуванням постачальницько-збутової надбавки та граничної торговельної (роздрібної) надбавки товарів протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, та/або товарів, що мають істотну соціальну значущість; вирішує інші питання у межах повноважень, визначених законом (ст. 3 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Частиною 1 статті 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 «19.01.2021 року о 06.35 годині в м. Шаргород по вул. Майдану, керував автобусом «Mersedes-Benz» з державним номером НОМЕР_2 , здійснював регулярні перевезення пасажирів сполученням «Соснівка-Слобода-Шаргородська» не користувавшись засобами індивідуального захисту, тобто перебував без маски, що закриває ніс і рот, якою був забезпечений, чим порушив постанову КМУ №1236 від 09.12.2020 року».
Разом з тим, у протоколі не було зазначено, яку конкретно заборону відповідного пункту постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року порушив ОСОБА_1 , щодо якого складено протокол, у зв`язку з чим постановою судді від 16.02.2021 року адміністративний матеріал повертався до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення (а.с.5-6).
З рапорту інспектора СРПП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Ошовського К., що приєднаний до матеріалів справи після дооформлення, вбачається, що ОСОБА_1 порушив п.п.10 п.2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року (а.с.10).
Разом з тим, згідно з п.п.10 п.2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення) на території України на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.
Таким чином абзацом першим п.п.10 п.2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року встановлено заборону здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.
Абзацом другим п.п.10 п.2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року встановлено відповідальність перевізника за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту.
В статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник це фізична особа-суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 є найманим водієм перевізника ПП « ОСОБА_2 », яким, відповідно до протоколу, був забезпечений засобами індивідуального захисту, зокрема, маскою.
Відтак, ОСОБА_1 не допустив порушення заборон, встановлених п.п.10 п.2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року.
Крім того, вказана Постанова КМУ №1236 від 09.12.2020 року взагалі не передбачає заборон та обмежувальних протиепідемічних заходів щодо здійснення регулярних перевезень пасажирів водієм транспортного засобу без засобів індивідуального захисту.
Проте, зазначена Постанова КМУ (п.п.1 п.2) встановлює запровадження такого обмежувального протиепідемічного заходу як заборона знаходитися, в тому числі, в громадському транспорті, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Відповідальність за перебування, в тому числі, в громадському транспорті, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, встановлено ч.2 ст.44-3 КУпАП, підсудність якої, згідно із ст.222 КУпАП, визначено органам Національної поліції, тоді як дії ОСОБА_1 , згідно із протоколом про адміністративне правпорушення, кваліфіковано за ч.1 ст.44-3 КУпАП.
Разом з тим, свідків, пасажирів автобуса, на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не опитано, у протоколі відомості про свідків адміністративного правопорушення взагалі відсутні.
Крім того, з супровідного листа Могилів-Подільського РВП вбачається, що до матеріалів адміністративного правопорушення додаються відеодиск та фото, які, проте, в матеріалах, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення відсутні, що підтверджується актом канцелярії Шаргородського районного суду за №3 від 09.03.2021 року (а.с.11, 13).
Відтак, суд вважає, що працівником Національної поліції факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, що міг бути забезпечений для такого роду правопорушень.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок органу, посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, суд констатує, що працівником Національної поліції у своїй діяльності при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування обвинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, тобто без застосування будь-яких доказів, які б підтверджували наявність або відсутність винуватості ОСОБА_1 (показання свідків, відеофіксація адміністративного правопорушення), складання протоколу у відповідності до вимог КУпАП.
На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 , за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише протокол про адміністративне правопорушення, але відсутні будь-які інші докази, що не дає підстав стверджувати про допущення ОСОБА_1 порушень правил щодо карантину людей в зазначений у протоколі день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
За таких обставин, враховуючи, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, є недоведеним, то, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого цією нормою.
Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КпАП України,
Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 по обвинуваченню у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України, закрити.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя: