Справа № 357/1362/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2021 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановська І.Д., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, до адміністративної відповідальності притягувався постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. без позбавленням права керування транспортними засобоми,

за ст. 130 ч. 3 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з ВРПП Білоцерківського РУП надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 3 КУпАП, обгрунтоване наступним.

05 лютого 2021 року о 13 год. 25 хв. в с. Пищики по вулиці Миру ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21013» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest 6810» у присутності двох свідків, що підтверджується тестом № 5450 від 05 лютого 2021 року, результат огляду становить 0,55 проміле. Порушення вчинене ОСОБА_1 , який двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню, порушивши вимоги п. 2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 130 ч. 3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від останнього до суду не надходило. Судом вжито передбачених процесуальним законодавством заходів для повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи, зокрема, направлення судових повісток за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення, та за місцем реєстрації. Крім того, на офіційному сайті Судової влади в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду» дата та місце розгляду справи були вказані одразу після призначення справи до розгляду в судовому засіданні. Судовий розгляд призначено на 19 лютого 2021 року, 18 березня 2021 року, відповідно до рекомендованого повідомлення судову повістку про розгляд справи отримав Самойлов для вручення ОСОБА_1 .

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає що, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Беручи до уваги те, що норми Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить вимоги щодо обов`язкової участі в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП, суд прийшов до висновку про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо, так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, що підтверджується матеріалами в справі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган, посадова особа оцінює докази за їх внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказані докази є належними і допустимими та на їх основі у визначеному законом порядку в повній мірі встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та винність ОСОБА_1 у його вчиненні.

Підпунктом «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постанова Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, як за керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, так із за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Частиною ч. 3 ст. 130 КУпАП визначено, що дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу працівника міліції, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду. Всі склади правопорушень - формальні. ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного проступку. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Як зазначено в абзаці другому п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному в присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. В даному випадку такі дії поліцейськими були виконані.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Пунктами 1, 12 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, за наявності ознак алкогольного сп`яніння, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Мірою відповідальності, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами є адміністративне стягнення (ст. 23 КУпАП).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не працює, згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2020 року був притягнутий до адміністративної відповідальності та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 20400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу, однак належних висновків не зробив і повторно протягом року вчинив однорідне правопорушення.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду тощо) ОСОБА_1 суду не надано.

Враховуючи викладене, вважаю, що ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу.

При цьому, судом відзначається, що санкція ч. 3 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Таким чином, адміністративні стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП різняться за суб`єктом його вчинення, а саме: водієм чи іншою особою, в зв`язку з чим судом відзначається наступне.

Відповідно до визначення поняття «водій» наданому Правилами дорожнього руху - водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Разом з тим, судом відзначається, що на даний час на території України є чинними положення Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради ПВР УРСР «Про ратифікацію Конвенції про шляховий рух» № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року зі змінами та доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01 травня 1971 року, поправками від 28 вересня 2004 року (далі Конвенція про дорожній рух).

Відповідно до п. «v» статті 1 «Определения» глави І «Общие положения» Конвенції про дорожній рух «термин "водитель" ("погонщик") означает всякое лицо, управляющее транспортным средством, автомобилем и т.д. (включая велосипеды) или ведущее по дорогам скот, стада, упряжных, вьючных или верховых животных».

Враховуючи вищевказане положення Конвенції про дорожній рух судом відзначається, що водієм є не лише особа, яка має посвідчення водія відповідної категорії, але й будь яка особа, яка керує транспортним засобом, автомобілем і т.д., на підставі чого суд констатує, що ОСОБА_1 в розумінні міжнародного правового акту, що набрав чинності для України - Конвенції про дорожній рух, - на час вчинення адміністративного правопорушення 05 лютого 2021 року був водієм, а отже за встановлення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, на останнього слід накласти адміністративне стягнення, передбачене зазначеною нормою як на водія.

Крім того, враховуючи, що на даний час адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 постановою Білоцекрківського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2020 року (справа № 357/5338/20), то судом відзначається, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 130 КУпАП у разі винесення кількох постанов про накладення адміністративних стягнень щодо однієї особи кожна постанова виконується окремо, на підставі чого суд констатує, зазначені вище постанови суду та дана постанова підлягають окремому виконанню.

Судом не встановлені обставини, які пом`якшують відповідальність правопорушника.

До обставин, що обтяжують відповідальність особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суд визнає повторне вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо застосування адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, суд враховує положення п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, в якому сказано, що оплатне вилучення транспортного засобу є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, за які встановлена відповідальність ч. 3 ст. 130 КУпАП. Застосування його як основного стягнення законом не передбачено. Не можна накладати це стягнення й на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ДПР 18 № 511330 від 05 лютого 2021 року ОСОБА_1 не є власником вищевказаного транспортного засобу, та у разі застосування додаткового адміністративного стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу будуть порушені майнові права інших осіб та положення чинного законодавства щодо обсягу прав власників, що є неприпустимим.

За таких обставин, суд вважає за необхідне накласти на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, адміністративне стягнення у межах санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу, так як ОСОБА_1 не є власником даного транспортного засобу.

Також приходжу до висновку, що в даному випадку таке стягнення, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється Законом України «Про судовий збір». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 34, 40-1, 130, 251, 252, 256, 266, 283-285 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі чотириста п`ятдесят чотири грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області І.Д. Дубановська