Справа № 127/2271/21
Провадження № 33/801/242/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретаря судового засідання Файчук Я.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

У постанові суду зазначено, що 13.01.2021 о 10:00 год. на 384 км автодороги М-12 в м. Вінниця водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Subaru Legacy», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення від 13.01.2021, рапортом працівника поліції, а також висновком медичного огляду на стан сп`яніння №0177 від 13.01.2021.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необгрунтованість постанови суду першої інстанції, винесеної за неповного дослідження обставин справи, просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року про визнання його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Так, в апеляційній скарзі зазначено, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було розглянуто у його відсутність, при цьому останній не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, оскільки жодних повісток йому не направлялось, а у телефонограмі, що міститься в матеріалах справи зазначено, що відповіді на телефонні дзвінки не було.

Скаржником вказано, що під час зупини ОСОБА_1 працівниками поліції, останній повідомив, що поспішає до хворого батька, при цьому на пропозицію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння він погодився поїхавши до закладу охорони здоров`я, однак, прочекавши біля вказаного закладу більше 30 хвилин, останній вкотре наголосив працівнику поліції, що поспішає до свого батька, на що поліцейський повідомив, що правопорушник може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння та пройти його самостійно пізніше протягом двох годин, на що він і погодився, поставивши свій підпис у протоколі про адміністративне правопорушення та у висновку, який на той час ще був не заповнений.

Крім того, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про залучених свідків.

Також у апеляційній скарзі вказано, що рапорт працівника поліції, який міститься в матеріалах справи, складений 12.01.2021, тоді як події щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення мали місце 13.01.2021. При цьому, у вказаному рапорті зазначено, що водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, однак результат огляду позитивний - канабіс, що суперечить одне одному, а також зазначено, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування автомобілем в той час як останній після вказаних подій продовжував керувати своїм транспортним засобом.

Висновок медичного огляду складено в порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в МУЮ 11.11.2015 за №1413/27858, оскільки у ньому не зазначено результатів медичного огляду, а міститься лише вказівка на відмову особи від проходження огляду на стан сп`яніння.

Окрім іншого, в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій також зазначено, що апеляційну скаргу підтримує.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

На підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 зазначає, що копію постанови останній отримав 02 березня 2021 року, а апеляційну скаргу подано 04 березня 2021 року.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №355414, 13.01.2021 о 10:00 год. на 384 км автодороги М-12 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Subaru Legacy», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідність обличчя, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності лікаря-нарколога КНП ЦТЗ «Соціотерапія», висновок №0177, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

За змістом частин другої та шостої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським в присутності двох свідків. Проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пункту 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 №1103, передбачено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Аналогічні вимоги містить і пункт 6 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція).

Також пунктом 8 розділу IX "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З наведеного слідує висновок, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, відмову водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки зафіксовано працівником поліції без залучення свідків.

Таким чином, при проведенні огляду на стан сп`яніння і складанні протоколу за частиною першою статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було допущено істотні порушення вимог статті 266 КУпАП, постанови КМУ №1103, наказу МВС України №1395, спільного наказу МВС і МОЗ України №1452/735, оскільки при проходженні огляду на стан сп`яніння не забезпечено присутність двох незаінтересованих осіб, які б могли підтвердити чи спростувати факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що висновок медичного огляду №0177 всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в МУЮ 11.11.2015 за №1413/27858 не містить результату огляду, а містить лише вказівку на відмову особи від проходження огляду на стан сп`яніння, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 4 вищевказаної інструкції метою огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи, а відповідно до пункту 15 - за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду. (пункт 16 Інструкції)

Пунктом 22 вказаної інструкції визначено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок медичного огляду №0177 не містить результату огляду на стан сп`яніння, а у графі «перебуває у стані» зазначено: відмова від проходження медичного огляду, а тому вказаний документ складено з порушенням вимог вищевказаної інструкції, а відтак він вважається недійсним.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Наявний в матеріалах справи рапорт працівника поліції, який є зацікавленою особою, не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення. При цьому, суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт було складено поліцейським 12.01.2021, в той час як події щодо зупинки ОСОБА_1 відбувались 13.01.2021.

Будь які інші докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, відсутні.

Також, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було розглянуто у його відсутність, в той час коли останній не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Статтею 277-2 КУпАП передбачено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлявся місцевим судом телефонограмою, однак, із вказаної телефонограми (а.с. 8) слідує, що відповіді на телефонні дзвінки не було, що не може вважатися належним доказом повідомлення останнього про розгляд справи.

Повістка про виклик в суд особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, всупереч вимогам наведеної вище норми закону, останньому взагалі не направлялась.

Що стосується твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про дату розгляду справи, оскільки в матеріалах справи міститься його заява про об`єднання справ в одне провадження, то таке твердження є помилковим, так як подання вказаного клопотання до суду не свідчить про обізнаність особи про дату розгляду справи.

Під час розгляду вказаного протоколу суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені недоліки протоколу і доданих до нього матеріалів.

В силу частини 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Враховуючи наведені істотні порушення нормативно-правових актів щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння і оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, що допущені при складанні матеріалів відносно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення і Висновок щодо результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння не можуть бути визнані допустимими доказами у даній справі, оскільки згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд проведений з порушенням вимог цієї статті вважається недійсним, при цьому висновок КП ВОНД «Соціотерапія» №0177 від 13 січня 2021 року не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду на стан сп`яніння.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, не підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів.

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин, є законні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку з недоведеністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В. В. Оніщук