ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 553/413/21
Провадження № 3/553/227/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м.Полтава

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави Високих М.С., перевіривши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Конотоп, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП,

в с т а н о в и в:

17.02.2021 близько 14 год. 03 хв. ОСОБА_1 знаходився в приміщенні залізничного вокзалу станції «Полтава-Південна», що розташований по площі Слави, 1 у м.Полтаві, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, без респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п.п.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020.

Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, надіславши на адресу суду заперечення проти протоколу про адміністративне правопорушення, у яких прохав справу розглядати за його відсутності, провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення та визнати дії поліцейського при складанні протоколу протиправними.

Згідно із письмовими запереченнями особи, яка притягується до відповідальності, стосовно нього протиправно було складено протокол за ч.2 ст.44-3 КУПАП, у зв`язку з тим, що: наведена норма (стаття 44-3 КУпАП) не має структурного поділу на частини; п.п.1 п.2 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, яким заборонено перебування в громадських будинках, спорудах транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, не містить чіткого визначення кола осіб, до яких такі заборони застосовуються, і, на думку ОСОБА_1 , можливо цей пункт стосується виключно хворих осіб; з посиланням на рекомендації Всесвітньої організації охорони Здоров`я від 06.04.2020, ОСОБА_1 поставлено під сумнів необхідність носіння медичної маски тим, хто не хворіє; рішенням Конституційного суду України у справі №1-14/2020 (230/20) від 28.08.2020 наголошено про можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина виключно у випадках, визначених Конституцією України; на даний час в Україні не визначені відповідні медичні критерії та не прийняті нормативно-правові акти, щодо випадків та необхідності носіння засобів індивідуального захисту, зокрема, маски.

З`ясувавши позицію особи, яка притягується до відповідальності, оцінивши перевірені в судовому засіданні докази, суд вказує про наступне.

Диспозицією ч.2 ст.44-3 КУпАП (в редакції, чинній станом на момент складення протоколу - 17.02.2021), передбачена адміністративна відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

ОСОБА_1 , який станом на 17.02.2021 повноліття не досяг, поставлено за провину перебування у приміщенні залізничного вокзалу без вдягнутих засобів індивідуального захисту та порушення п.п.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020.

Згідно із вказаною постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (в редакції чинній станом на 17.02.2021), на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

При цьому суд зауважує, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (в редакції яка діяла станом на 17.02.2021, тобто на час складання протоколу), відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин.

Як убачається з приєднаних до справи матеріалів та виходячи з пояснень самого ОСОБА_1 , останній 17.02.2021, тобто в умовах встановленого карантину, перебував у приміщенні залізничного вокзалу, який відноситься до категорії споруд громадського призначення, без одягнутого засобу індивідуального захисту, що у свою чергу становить порушення встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів.

З огляду на дане та виходячи з досліджених доказів, що приєднані до протоколу, суд доходить висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, оскільки він допустив порушення щодо карантину людей.

Посилання ОСОБА_1 щодо відсутності поділу статті 44-3 КУпАП на частини та на рішення Конституційного суду України у справі №1-14/2020 (230/20) від 28.08.2020, суд вважає хибними, виходячи з наступного.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 06.11.2020 № 1000-IX, який набрав чинності 21.11.2020, внесено зміни до Кодексу України "Про адміністративні правопорушення", а саме статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною 2 такого змісту: "Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".

У свою чергу, постанова Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 є чинною, її норми є обов`язковими для виконання усіма особами на території України, окремі положення вказаного нормативно-правового акту, в тому числі п.п.1 п.2, неконституційними не визнавалися, а посилання особи, яка притягується до відповідальності, на рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року в справі № 1-14/2020 (230/20) є безпідставним, оскільки Великою палатою Конституційного Суду України в даній справі було розглянуто конституційне поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" від 20.05.2020 № 392.

Як визначено в ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

ОСОБА_1 заперечував наявність в його діях правопорушення, незважаючи на те, що не оспорював факт перебування в приміщенні громадської споруди без вдягнутих засобів індивідуального захисту в період запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів.

В основу заперечень ОСОБА_1 покладено те, що обмеження, встановлені ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та п.п.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 є неконституційними.

Між тим, на сьогоднішній день відсутнє рішення Конституційного Суду України, яким було б визнано вказані норми неконституційними, а від так, на час вчинення правопорушення вони є чинними і мають дотримуватись усіма особами на території України, а висловлені ОСОБА_1 у письмових поясненнях припущення, не є підставою для ухилення від дотримання встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів.

У відповідності до ст.13 КУпАП, до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст.24-1цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо відповідальності ОСОБА_1 , який на момент вчинення правопорушення повноліття не досяг, суд з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, віку особи, того, що раніше до адміністративної відповідальності останній не притягувався, знаходить можливим застосувати до ОСОБА_1 захід впливу, передбачений ст.24-1 КУпАП, та вважає за доцільне оголосити йому попередження, що буде сприяти вихованню правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігати вчиненню ним нових правопорушень.

Оскільки, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір стягується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, а ОСОБА_1 піддано заходу адміністративного впливу, тому судовий збір з нього не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13,24-1,283,294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, та застосувати до нього захід впливу у виді попередження.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих