Справа № 467/196/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Савчук О.І.

розглянувши матеріали, які надійшли від Управління Держпраці у Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої директором ТОВ «БРЕНТ+», проживає за адресою : АДРЕСА_1 , відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, -

за ч. 1ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення №МК А0001 від 26 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 26 лютого 2021 року порушила термін проведення атестації робочих місць за умовами праці операторів заправних станцій, зайнятих на бензозаправній станції ТОВ «БРЕНТ+».

На час проведення планової перевірки протягом п`ятирічного періоду до дати виявлення порушення (з 2016 по 2021 рік) ТОВ «БРЕНТ+» не проведена атестація робочих місць за умовами праці на робочих місцях операторів заправних станцій, зайнятих на бензозаправній станції.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась належно двічі, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, причин свого неприбуття не повідомляла, будь яких заяви чи клопотань, у тому числі й про відкладення судового засідання, не направляла.

З огляду на, що суд, виходячи з положень ст. 268 КУпАП та беручи до те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (постанова ВС від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12), вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 .

Таке рішення узгоджується із позицією ЄСПЛ, висловленою ним у рішенні від 14.10.2003 у справі «Трух проти України», у рішенні від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», у рішенні від 26.04.2007 у справі «Шевченко проти України», відповідно до яких в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

За таких обставин, суд, дослідивши наявні у провадженні докази у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом,виходив із такого.

Зокрема, адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 41 КУпАП настає у разі порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Отже, правова норма ч.1 ст. 41 КУпАП визначає відповідальність за порушення саме терміну проведення атестації робочих місць, а не за її не проведення взагалі.

У свою чергу, згідно п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 (далі Порядок №442) атестація робочих місць за умовами праці (надалі -

атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно

від форм власності й господарювання, де технологічний процес,

використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними

джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть

несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх

нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між

роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й

безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та

компенсації за роботу у несприятливих умовах ( п.2 Порядку № 442).

Атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними

рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами

праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ ( п.3 Порядку №442).

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і

повноваження якої визначаються наказом по підприємству,

організації, в строки, передбачені колективним договором, але не

рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається

уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової

організації, а в разі відсутності профспілкової організації -

уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації

покладається на керівника підприємства, організації.

Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни

умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового

комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів

Держпраці. ( п.4 Порядку №442).

Таким чином, термін проведення атестації робочих місць визначається колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років.

Але разом із цим, будь яких доказів того, що атестація робочих місць ТОВ «БРЕНТ+» не була проведена протягом п`ятирічного терміну, як то, з 2016 року по 26 лютого 2021 року до суду надано не було.

Зокрема, за даними сайту «You Control (параметри пошуку ) дата реєстрації ТОВ «БРЕНТ+» - 29 червня 2017 року.

Тобто, підприємство станом на день розгляду цієї справи здійснює свою діяльність 3 роки 9 місяців.

Наявності/відсутності же колективного договору на підприємстві, який би установлював інший термін проведення атестації робочих місць, не доведено.

Тому говорити про те, що директором підприємства порушено п`ятирічний термін проведення атестації робочих місць не можна.

Принаймні протилежного перед судом не доведено.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення фігурує п`ятирічний термін не проведення атестації з 2016 по 2021 рік.

Проте, як вказано судом вище підприємство здійснює діяльність з 29 червня 2017 року, а тому станом на день проведення планової перевірки п`ятирічний термін, установлений законом для проведення атестації робочих місць, не сплинув.

Докази того, що на підприємстві установлені інші терміни проведення атестації у суду також відсутні.

Отже, можна констатувати, що порушення термінів проведення атестації робочих місць з боку ОСОБА_1 протягом п`ятирічного терміну не доведено.

У той час, як об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП вказує саме на порушення терміну проведення атестації, а не на її не проведення взагалі.

Тим більше, що протокол про адміністративне правопорушення посилається на період не проведення атестації з 2016 по 2021 роки.

Як наслідок, слід констатувати, що дійсність об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, у цій справі не доведена «поза розумним сумнівом».

А це виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зокрема, згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Водночас, положення ст. 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тож, аби констатувати факт учиненого правопорушення, слід установити наявність і дійсність усіх ознак його об`єктивної та суб`єктивної сторони.

А об`єктивна сторона інкримінованого у цій ситуації правопорушення виражається у порушенні терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення.

Проте, доданий до протоколу Акт від 26 лютого 2021 року №МК324/935/ОП/АПЛ не містить у собі відомостей про те, що п`ятирічний термін проведення атестації робочих місць було порушено, ураховуючи той фак., що саме ТОВ «БРЕНТ+» здійснює діяльність із 29 червня 2017 року.

Сам же по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом винуватості особи, позаяк, відомості, що у ньому викладені мають бути підтверджені за допомогою визначених ст. 251 КУпАП джерел доказів.

Чого у цій справі зроблено не було.

При цьому, обов`язок доказування наявності усіх ознак складу адміністративного правопорушення, покладається на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення ( ч.2 ст. 251 КУпАП)

Отже, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, у цій справі є не доведеною згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з урахуванням того, що докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із установленим ЄСПЛ стандартом доказування (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Тобто, у цій ситуації уповноважена особа мала б беззаперечно шляхом надання суду ряду доказів довести те, що атестації робочих місць ТОВ «БРЕНТ+» не була проведена саме протягом п`яти років.

Оскільки установлено, що на день розгляду справи підприємство працює 3 роки і 9 місяців.

Отже в силу дії принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.рушення.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тому, суд, за відсутності інших фактичних даних, які є доказами вини особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вважає не доведеною провину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважаю, що провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у її діях складу вказаного адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судвоий збір не підлягає стягненню із ОСОБА_1 в силу норми ст. 40-1КУпАП, оскільки вона, з мотивів, що наведені судом вище, не піддається адміністративному стягненню.

Тому на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 248, 249, 251,252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 того ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя І.В. Явіца