П О С Т А Н О В А

Іменем України

05.04.2021 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду міста Львова Величко О.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 31.12.2020 року о 14 год. 43 хв. у м. Львові на перехресті вул. Городоцької вул. С.Бандери, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz E220 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну та на регульованому перехресті, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора, не надав дорогу автомобілю Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , котрий рухався в зустрічному напрямку, після чого відбулося зіткнення, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3.б; 16.6 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Кісіль Р.-В.В. вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення заперечили та пояснили, що 31.12.2020 року ОСОБА_1 рухався по вул. Городоцькій у м. Львові в напрямку від центру міста на автомобілі Mercedes-Benz E 220, д.н.з. НОМЕР_1 , приготувавшись до повороту на вул. Степана Бандери переконався в безпеці маневру та почав рух на зелений сигнал світлофора. Рухаючись в крайньому правому ряді, зустрічний автомобіль Daewo Lanos почав здійснювати аварійне гальмування, однак, вчинив зіткнення з авто ОСОБА_1 . Також зазначили, що ОСОБА_1 ставиться у вину порушення п.16.6 ПДР України, проте, таких вимог він не порушував. Винним вважають водія автомобіля Daewoo Lanos ОСОБА_2 , який, на їхню думку, порушив вимоги п.16.5 ПДР України. Від раніше заявленого клопотання про допит в якості свідка працівника поліції, яким складався протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 в судовому засіданні 05.04.2021 р. відмовився.

Потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Гаталяк М.Я. в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2 31.12.2020 року керував автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Городоцькій в м. Львові, рухаючись у правій смузі в напрямку до центру міста. Проїжджаючи на зелений сигнал світлофора, перед ним раптово з`явився автомобіль Mercedes-Benz E 220, д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснював поворот на вул. С.Бандери, пересікаючи смугу руху зустрічного транспорту. Винним себе не вважає та зазначає, що ДТП відбулося внаслідок порушення ОСОБА_1 ПДР України, оскільки останній не пропустив його, тобто зустрічного автомобіля, у зв`язку з чим і відбулась ДТП, уникнути якої за таких обставин було неможливо.

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виходячи з такого.

За змістом диспозиції ст.124 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.3.Б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно із п. 16.6 ПДР України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 105412 від 31.12.2020 р.; схемою місця ДТП, яка сталася 31.12.2020 року, на якій схематично зображено місце вчинення ДТП, розташування транспортних засобів по відношенню до інших об`єктів на місці події, позначено місце зіткнення автомобілів, яке розташоване на смузі руху транспортного засобу Daewoo Lanos; усними та письмовими поясненнями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які зі схемою місця ДТП погоджуються, описані у протколі про адміністративне правопорушення обставини не заперечують, лише мають розбіжності у своїх позиціях щодо того, хто мав перевагу в русі і хто зобов`язаний був дати дорогу іншому транспортному засобу; оглянутим в судовому засіданні та долученим до матеріалів справи за клопотанням учасників провадження відеозаписом із камер зовнішнього відеоспостереження, розташованих на перехресті вул. Городоцька - Степана Бандери у м. Львові, за 31.12.2020 р., з якого слідує, що в порушення вимог п.16.6 ПДР України водій ОСОБА_1 не дав дорогу транспортному засобу Daewoo Lanos, який рухався в зустрічному напрямку по вул. Городоцькій у м. Львові на зелений сигнал світлофора.

Наведене в своїй сукупності підтверджує, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Оцінюючи вищевказані документи і пояснення, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості, та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В своїй сукупності дані докази є достатніми. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини, суду не надано.

Таким чином, суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а тому, його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Що стосується доводів сторони захисту про поширення, за встановлених обставин, на потерпілого ОСОБА_2 вимог п.16.5 ПДР України, то такі не можуть вважатися спроможними, адже вказаною нормою врегульовано правила проїзду регульованого перехрестя за умов, коли при ввімкненні сигналу світлофора, що дозволяє рух, інший учасник дорожнього руху завершує рух через перехрестя. За таких обставин водій зобов`язаний дати дорогу транспортному засобу, що завершує рух. Однак, у даному випадку як водій ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 виїжджали на перехрестя за умов одночасного увімкнення для обох водіїв сигналу світлофора, що дозволяє рух. Відповідно, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 не завершував рух через перехрестя, а виїхав на перехрестя для здійснення повороту ліворуч - на вул. С. Бандери. Тому в даній дорожній обстановці на водія ОСОБА_1 поширювались вимоги п.16.6 ПДР України, згідно яких, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. У зв`язку з цим власне водій ОСОБА_1 повинен був дати дорогу автомобілю Daewoo Lanos під керуванням ОСОБА_2 , а не навпаки.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 подав до суду заяву, відповідно до якої просить стягнути з ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у судовій справі, посилаючись при цьому на положення ст.40 КУпАП.

Відповідно до ст.40 КУпАП, якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Коли шкоду заподіяно неповнолітнім, який досяг шістнадцяти років і має самостійний заробіток, а сума шкоди не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суддя має право покласти на неповнолітнього відшкодування заподіяної шкоди або зобов`язати своєю працею усунути її. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

З наведеного вбачається, що заявлене ОСОБА_2 клопотання не підлягає до задоволення, адже у ст.40 КУпАП врегульовано питання покладення на винного обов`язку відшкодувати виключно заподіяну майнову шкоду, спричинену вчиненим адміністративним правопорушенням. Відшкодування витрат на правову допомогу вказаною нормою не передбачено.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 31.12.2020 року.

Згідно з частиною 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення ним правопорушення 31.12.2020 року. На момент розгляду справи в суді закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, а тому, розпочате провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю.

Суд не може погодитися з доводами ОСОБА_1 , наведеними в його клопотанні від 05.04.2021 р., щодо неможливості встановлення вини особи у вчиненні правопорушення за умов закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, оскільки така позиція суперечить положенням чинного КУпАП. Так, статтею 38 КУпАП визначено лише строки накладення адміністративного стягнення, тобто, після закінчення таких строків адміністративне стягнення до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може бути застосоване. Однак, закриття провадження у справі за цих умов на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП є нереабілітуючою підставою, яка не може трактуватися як визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення. В разі встановлення невинуватості особи, провадження підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, що є самостійною, реабілітуючою підставою для закриття провадження, відмінною від закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП, і такою, що до цих строків не прив`язана.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 38, 247, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 в порядку ст.40 КУпАП понесених витрат на правничу допомогу - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання протягом десяти днів з дня її винесення апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Величко О.В.