ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/239/21

Провадження № 3/568/1022/21

05 квітня 2021 р. м. Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Троцюк В.О., розглянувши адміністративну справу, матеріали якої надійшли від відділення поліції №2 Дубенського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 15.02.2021 року о 14 год. 20 хв. в с.Лев`ятин по вул.Приозерна керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, не стійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 15.02.2021 року о 14 год. 20 хв. в с.Лев`ятин Дубенського району по вул.Приозерна керував автомобілем «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 під час руху заднім ходом не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху і здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ 21450» д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований ззаду. В результаті ДТП автомобіль «ВАЗ 21450» д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, чим порушив п. 10.9 ПДР України.

Крім того ОСОБА_1 15.02.2021 року о 14 год. 20 хв. в с.Лев`ятин Дубенського району по вул.Приозерна керував автомобілем «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 під час руху заднім ходом здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ 21450» д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований ззаду та залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди до якої він був причетний, чим порушив п. 2.10 А ПДР України.

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 05.04.2021 р. справи №568/239/21 (провадження по справі №3/568/1022/21), №568/240/21 (провадження по справі №3/568/1023/21), №568/241/21 (провадження по справі №3/568/1024/21) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення в одне провадження та присвоїти єдиний номер справи №568/239/21 (провадження по справі №3/568/1022/21).

В судове засідання ОСОБА_1 ні разу не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно ч.2 ст. 268 КУпАП адміністративна справа за ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП не відноситься до категорії справ, де присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язкова. Разом з тим, від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило клопотань про відкладення розгляду справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Суддею відзначається, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

ОСОБА_1 не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та надання пояснень по справі. Він у жодній формі - ні в усній, ні в письмовій, ні під час складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення, не надав пояснень по суті справи так як відмовився надавати будь які пояснення.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень доведена протоколами про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №438226, серії ДПР18 №439822 та серії ДПР18 №439823 від 15.02.2021 року (а.с.2), схемою місця ДТП від 15.02.2021 р. (а.с.4), поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 15.02.2021 р. (а.с.5-6) та матеріалами справи.

З зазначених матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5, 10.9, 2.10 "А" Правил дорожнього руху України, яким забороняється керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія. Згідно довідки Дубенського РВП Головного управління Національної поліції у Рівненській області ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 виданого 04.01.2018 р. (а.с.4)

Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП.

Що стосується заявленого ОСОБА_2 , клопотання про визнання його потерпілим суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, мають бути зазначені відомості щодо прізвища та адреси потерпілих. З долученої до адміністративного матеріалу схеми ДТП вбачається, що ОСОБА_2 визнаний потерпілим, оскільки внаслідок ДТП належний йому транспортний засіб пошкоджено. Його статус потерпілого ніким не ставиться під сумнів та не оскаржується. Чинне законодавство не передбачає процедуру повторного визнання потерпілого потерпілим.

Застосовуючи вид адміністративного стягнення, враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення судом не встановлено. За таких обставин, до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу передбаченого санкціями ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП що буде необхідним і достатнім для виховання та попередження вчинення ним правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 24, 34, 35, 36, 122-4, 124, 130, 221, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, 122-4 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби і у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя В.О. Троцюк