Номер провадження: 33/813/500/21
Номер справи місцевого суду: 495/435/21
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю.Ф
Доповідач Прібилов В. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Прібилов В.М.,

за участю: секретаря судового засідання Стоянової Л.І.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2021 року, якою ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із малозначністю вчиненого, обмежившись щодо нього усним зауваженням,-

встановив:

Постановою судді Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянина України; місце народження: село Дальник, Овідіопольський район, Одеська область; місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце роботи/служби, посада: начальник 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування (далі - ПКШР) ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

звільнено від адміністративної відповідальності за частиною другою статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із малозначністю вчиненого, обмежитись щодо нього усним зауваженням.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 029612 від 22 січня 2021 року зазначено, що ОСОБА_1 на території військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 16 січня 2021 року у період із 14:00 год. до 17:00 год. не виконав законних вимог першого заступника коменданта - начальника штабу з опрацювання службових документів. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, посадової інструкції начальника прикордонної застави. Правопорушення вчинене в умовах особливого періоду.

Підставою для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 029612 від 22 січня 2021 року стали результати службової перевірки від 20 січня 2021 року за фактом неприбуття 16 січня 2021 року підполковника ОСОБА_2 (начальника 3 прикордонної застави ПКШР) на робоче місце після обідньої перерви 16 січня 2021 року, проведеної на підставі рапорта від 18 січня 2021 року підполковника ОСОБА_3 (першого заступника коменданта начальника штабу ПКШР) та розпорядження коменданта ПКШР Глузданя В.П.

Розглядаючи справу, районний суд прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за частиною другою статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із малозначністю вчиненого, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Рішення обґрунтовано тим, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-10 Кодексу, оскільки останній відмовився від виконання законних вимог командира (начальника), в умовах особливого періоду, що було встановлено районним судом під час розгляду справи.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, а вчинене ним адміністративне правопорушення не спричинило шкоди інтересам держави (законну вимогу начальника у подальшому фактично виконав), він є неодноразово нагородженим учасником бойових дій; незадовільний стан здоров`я матері, яка потребує додаткового догляду, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2021 року.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що:

-проведена службова перевірка ніяким чинним законодавством та розпорядчими документами ДПСУ не передбачена та не може мати будь яку юридичну силу;

-він не вчиняв дій спрямованих на відмову у виконанні наказу командира, так як йому взагалі наказ чи розпорядження не ставилося, а лише була доведена інформація;

-вибув з підрозділу з дозволу ОСОБА_4 , який в подальшому в телефонному режимі повідомив його, що перевірку план конспектів буде здійснено 0 10:00 годині 18.01.2021 року. Наказів (розпорядження) щодо прибуття до підрозділу йому не ставилося;

-16.01.2021 року в суботу керівництвом було доведено до персоналу прикордонного загону розпорядок дня, яким встановлено, що робочий час 16.01.2021 року до 13 години, що підтверджується поясненнями ОСОБА_4 ;

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи; заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який уточнив доводи апеляційної скарги та просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги в повному об`ємі, при цьому просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Пояснив, що він вибув з підрозділу з дозволу ОСОБА_4 16.01.2021 року виїхав з військової частини до своєї матері, яка 12.01.2021 року захворіла та проживає на відстані близько 45 км від військової частини. Йому зателефонував його командир ОСОБА_5 , з яким у нього існує відповідний конфлікт та повідомив, що перевірку план конспектів буде здійснено 18.01.2021 року, тобто в понеділок. Наказів (розпоряджень) щодо прибуття до підрозділу останнім йому не ставилося.

Районним судом було встановлено, що ОСОБА_1 на території військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 16 січня 2021 року у період із 14:00 год. до 17:00 год. не виконав законних вимог першого заступника коменданта - начальника штабу з опрацювання службових документів. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, посадової інструкції начальника прикордонної застави. Правопорушення вчинене в умовах особливого періоду.

Підставою для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 029612 від 22 січня 2021 року стали результати службової перевірки від 20 січня 2021 року за фактом неприбуття 16 січня 2021 року підполковника ОСОБА_2 (начальника 3 прикордонної застави ПКШР) на робоче місце після обідньої перерви 16 січня 2021 року, проведеної на підставі рапорту від 18 січня 2021 року підполковника ОСОБА_3 (першого заступника коменданта начальника штабу ПКШР) та розпорядження коменданта ПКШР ОСОБА_6 .

Відповідно до статті 9 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 11 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює загальні обов`язки військовослужбовців.

Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_7 своєї частини.

Згідно з вимогами статті 16 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до розділу ІІ Посадової інструкції начальника прикордонної застави ПКШР Білгород-Дністровського прикордонного загону ОСОБА_1 останній повинен, зокрема: проводити з особовим складом заняття з професійної підготовки (а.с. 12).

Водночас, розділом ІІ Посадової інструкції першого заступника коменданта начальника штабу ПКШР ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 визначено повноваження останнього щодо організації та безпосереднього керівництва підготовкою особового складу, здійснення контролю за її ходом (а. с. 9).

Статтею 28 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України.

Відповідно до статті 30 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Стаття 35 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Відповідно до статті 37 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП доведена та підтверджується наступними матеріалами, аналіз яких наведено в постанові районного суду, а саме:

-рапортом першого заступника коменданта начальника штабу прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_5 від 18.01.2021 року, згідно якого останній повідомив про невиконання наказу щодо прибуття начальника 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_9 16.01.2021 року на робоче місце після обідньої перерви не прибув (а.с.5)

-доповідною заступника начальника загону коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування полковника ОСОБА_10 , з якої вбачається, що у зв`язку з надходженням 18.01.2021 року рапорту від підполковника ОСОБА_3 про неприбуття ОСОБА_1 на робоче місце 16.01.2021 року, останній розпорядився провести службову перевірку (а.с.5).

-матеріалами службової перевірки, в яких встановлений факт не прибуття після обідньої перерви до підрозділу 16.01.2021 року начальника 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_11 (а.с.2-4).

-поясненнями начальника другої прикордонної застави майора ОСОБА_12 та старшини начальника відділення забезпечення другої прикордонної застави сержанта ОСОБА_13 , з яких вбачається, що вони чули як перший заступник коменданта начальник штабу підполковник ОСОБА_5 16.01.2021 року визначив завдання щодо продовження робочого дня для начальника 3 прикордонної застави підполковнику ОСОБА_14 до 17.00 для опрацювання ним плануючих документів (а.с. 7 та а.с.7 зворот).

-посадовою інструкцією начальника прикордонної застави ПКШР Білгород-Дністровського прикордонного загону ОСОБА_1 , відповідно до якої останній повинен, зокрема: проводити з особовим складом заняття з професійної підготовки (а.с. 12).

-посадовою інструкцією першого заступника коменданта начальника штабу ПКШР ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , якою визначено повноваження останнього щодо організації та безпосереднього керівництва підготовкою особового складу, здійснення контролю за її ходом (а. с. 9).

Статтею 26 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини четвертої статті 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває до сьогодні.
Отже, відповідальність за частиною другою статті 172-10 Кодексу настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, а саме відмова від виконання законних вимог командира, вчинене в умовах особливого періоду.
Доводи апеляційної скарги про те, що він не вчиняв дій спрямованих на відмову у виконанні наказу командира, так як йому взагалі наказ чи розпорядження не ставилося, а лише була доведена інформація, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки враховуючи ситуацію, яка склалася в державі на даний час, дію особливого періоду, виконання законних вимог командира (начальника) є вкрай важливими.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він вибув з підрозділу з дозволу ОСОБА_15 та 16.01.2021 року в суботу керівництвом було доведено до персоналу прикордонного загону розпорядок дня, яким встановлено, що робочий час 16.01.2021 року до 13 години, не заслуговує на увагу, оскільки спростовується як письмовими, так і наданими в судовому засіданні районного суду поясненнями начальника другої прикордонної застави майора ОСОБА_12 та старшини начальника відділення забезпечення другої прикордонної застави сержанта ОСОБА_13 , з яких вбачається, що вони чули, як перший заступник коменданта начальник штабу підполковник ОСОБА_5 16.01.2021 року визначив завдання щодо продовження робочого дня для начальника 3 прикордонної застави підполковнику ОСОБА_14 до 17.00 для опрацювання ним плануючих документів.
Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, а вчинене ним адміністративне правопорушення не спричинило шкоди інтересам держави (законну вимогу начальника у подальшому фактично виконав), він є учасником бойових дій, неодноразово нагороджений урядовими нагородами; а також зважає на необхідність останнього забезпечення належного лікування його хворої матері, яка потребувала сторонньої допомоги і сприймаючи необхідність виїзду ОСОБА_9 у зазначений у протоколі час скоєння правопорушення для надання медичної допомоги своїй матері, вважає, що зазначені у своїй сукупністю обставини надавали можливість районному суду звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки досліджені районним судом докази спростовують твердження останнього, з чим погоджується і апеляційний суд.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова районного суд залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2021 року, якою ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із малозначністю вчиненого, обмежившись щодо нього усним зауваженням залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду В.М. Прібилов