Номер провадження 3/521/647/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 року місто Одеса

Судя Малиновського районного суду м. Одеси Поліщук І.О., ознайомившись з адміністративними матеріалами, що надійшли з Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області 17.09.2003 року, фізичної особи-підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 086752 від 17.11.2020 року, 14.11.2020 року о 19 год. 00 хв., гр. ОСОБА_1 не припинив функціонування магазину «Железо», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 50, чим порушив постанову КМУ № 641 від 22.07.2020 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив суду, що ніяких правопорушень не вчиняв, слідкував за останнім змінами у законодавстві щодо карантинних обмежень, однак станом на 14.11.2020 року так і не було зрозуміло, в якому саме режимі функціонуватимуть такі заклади як його магазин.

Представник ОСОБА_1 адвокат Соловйова К.Ю. підтримала думку свого підзахисного, щодо того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, просила суд провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, про що надала клопотання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи, у яких відсутні докази на підтвердження факту, який би свідчив про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження в справі підлягає закриттю у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

По-перше, протокол серія ВАБ № 086752 про здійснення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, складено 17.11.2020 року, щодо події, яка відбулася, виходячи зі змісту самого протоколу 14.11.2020. Це порушує вимоги частини 2 статті 254 КУпАП, згідно якої «Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності», оскільки протокол складено через 3 дні.

По-друге, відповідно до вимог статті 256 КУпАП «У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.?

По-третє, статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно- протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в порушенні встановлених правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно- протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Водночас, підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення - сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є вина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Всі вищенаведені складові правопорушення слід було встановити та з`ясувати при складанні протоколу та зібрати відповідні докази про таке на підтвердження відповідних обставин. А саме викладення суті правопорушення в протоколі лише посиланням на порушення постанови Кабінету Міністрів України без розкриття об`єктивної сторони вчиненого порушення та без викладу всіх обставин не дозволяє провести перевірку таких обставин в судовому засіданні.

Також для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі має бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа для вчинення адміністративного правопорушення, і на якій підставі саме конкретна особа повинна нести відповідальність.

Ст. 44-3 КУпАП є бланкетною правовою нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний зміст.

Диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, (розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки), тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких особа, що притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативноправових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиноюстатті КУпАП.

Зазначаючи в протоколі фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченогост.44-3 КУпАП, ініціатор його складення не вказав відповідних положень інших нормативноправових актів, зокрема підпунктів відповідних пунктів постанови КМУ, які, на думку автора протоколу, порушив ОСОБА_1 .

Згідно пункту 1 Постанови Кабінету України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Дію карантину, встановленого Постановою № 211, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020 та іншими, зокрема № 641 від 22.07.2020 зі змінами постанови КМУ № 712 від 12.08.2020, дію карантину було продовжено з 1 серпня до 31 грудня 2020р. та зі змінами постановою КМУ № 1100 від 11.11.2020, крім іншого, було введено додаткові обмеження, передбачені пунктом 10 вказаної постанови КМУ № 641, в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 р. до 30 листопада 2020 р.

Постановою № 641 від 22.07.2020 було встановлено карантин та запроваджено посилені протиепідемічні заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОУШ-19, спричиненої коронавірусом 8АІ18-СоУ-2. Даною Постановою запроваджено велику кількість обмежень і вимог.

Таким чином, на час виявлення вказаних в протоколі обставин та складання вказаного протоколу мало би бути посилання на порушення вимог конкретного підпункту відповідного пункту постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, однак цього зроблено не було.

Суть адміністративного правопорушення повинна бути розкрита безпосередньо у протоколі, в якому має бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа для вчинення адміністративного правопорушення.

Наведене вказує на те, що у ході провадження у цій справі особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення фактично не було встановлено події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а ОСОБА_1 фактично не було висунуте обвинувачення у вчиненні цього адміністративного правопорушення.

Разом з тим, постанова суду (судді), згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить суті адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 . Не конкретизовано, який факт став підставою для складення протоколу щодо ОСОБА_1 , оскільки кожна з дій, передбачених диспозицією ст. 44-3 КУпАП утворює самостійний склад адміністративного правопорушення (і порушення правил щодо карантину людей і порушення санітарно-гігієнічних, і порушення санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених актами законодавства і порушення рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами можуть бути підставою для складення протоколу).

Крім того, всі викладені у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

В обґрунтування провини ОСОБА_1 до протоколу не долучено належних письмових доказів, а саме: не було надано пояснення відвідувачів магазину, яких приймали та здійснювали би їх обслуговування.

Протокол містить лише посилання на Постанову КМУ від 22.07.2020 № 641, яким забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, однак доказів на підтвердження таких фактів суду не надано.

Матеріали справи містять роздруківку фото, зробленого працівниками поліції, але дане фото не може бути належним доказом в даній справі, оскільки жодних ідентифікуючих ознак воно не містить (дати, місця, осіб на ньому зафіксованих). Більш того, зафіксовані на фото особи не встановлені, пояснення від них не відбиралися, як і відсутні в протоколі відомості про понятих чи свідків.

З роздруківки фотознімку не можливо достовірно встановити факт порушення ОСОБА_1 встановлених правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-епідеміологічних правил і норм.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001. «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Рапорт працівників поліції не є доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Інші будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, постанова суду (судді), згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини», представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Законність складання протоколу про адміністративне правопорушення, з врахуванням усіх вище наведених обставин викликає розумні сумніви, які виключають можливість визнання цього документу як допустимого та достовірного доказу в справі.

Враховуючи, що відомості викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 086752 від 17.11.2020 не підтверджені належними доказами, сам протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП у зв`язку з чим протокол має бути визнаний неналежним доказом у справі.

Крім того, пункт 15 Постанови КМУ від 22.07.2020 № 641 було включено до вказаної постанови лише Постановою КМУ від 11.1 1.2020 № 1100, яку було офіційно оприлюднено 13.11.2020. З огляду на соціальний супротив проти саме цього карантинного обмеження та той факт, що органи місцевого самоврядування окремих територіальних одиниць України не підтримали рішення уряду, суб`єктам господарювання до кінця не було зрозуміло, чи треба дотримуватися карантину вихідного дня.

У Рішенні від 29 червня 2010 р. N 17-рп/2010 Конституційний Суд України вказав, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, за відсутності закріпленого та чітко визначеного законом порядку дій суб`єкту господарювання під час карантину людей при здійсненні ним своєї діяльності, та з огляду на принцип правової визначеності, дії ОСОБА_1 вказані у протоколі, не утворюють складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 КУпАП - ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутність події і складу адміністративного правопорушення є обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Таким чином, відсутність беззаперечних доказів наявності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП є підставою для закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 44-3, 247 п.1, 283, 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Поліщук І.О.