Справа №367/7720/20 Суддя в І-й інстанції Кафтанов В.В.
Провадження № 33/824/45/2021 Суддя в 2-й інстанції Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., з участю: особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Радкевича С.О., представника іншого учасника ДТП - адвоката Одягайло А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП закрите у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 10 червня 2020 року о 17 годині 25 хвилин, в м. Буча, по вул. Нове Шосе, на парковці торгового центру «Епіцентр», ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyindai» номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «Toyota» номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку та вчинив з ним зіткнення. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Закриваючи провадження у справі суддя місцевого суду послався на те, що на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ч.2 ст. 38 КУпАП, у зв`язку із чим провадження у справі підлягає закриттю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій указав, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи. Так, апелянтом зазначено про те, що він рухався по центральній смузі паркувального майданчика та здійснював поворот ліворуч з метою паркування у відведеному місці, в той час, як в лівий бік його транспортного засобу врізався транспортний засіб, що рухався позаду нього, під керуванням водія ОСОБА_2 . Вважав, що в даній дорожньо-транспортній ситуації винен саме водій транспортного засобу ОСОБА_2 , яка, на переконання апелянта, порушила п.п 2.3, та п. 13.1, п. 13.3 ПРД України, оскільки не дотрималась безпечної дистанції, рухалась з перевищенням дозволеної швидкості, та не надала дорогу автомобілю під керуванням водія ОСОБА_1 . Вважав, що оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась на паркувальному майданчику, де черговість проїзду не передбачена, то при перетині траєкторії руху, дорогу мала дати саме водій ОСОБА_2 , що наближалась з лівого боку до його транспортного засобу, який в свою чергу рухався з правого боку. Поряд з цим, апелянтом указано на можливість закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП лише за умови встановлення судом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. При цьому, звернуто увагу на те, що КУпАП не містить норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення: ОСОБА_1 та його захисника, які доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити; представника іншого учасника ДТП, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із постанови, суддею місцевого суду були зроблені висновки про закінчення строку накладення адміністративного стягнення, необхідність закриття провадження у справі без визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі. Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Як слушно зазначено у апеляційній скарзі, при розгляді справи суддею вимоги ст.280 КУпАП не були дотримані, зокрема, не було з`ясовано питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

З матеріалів справи та пояснень учасників в суді апеляційної інстанції випливає, що фактично розгляд справи про адміністративне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , не відбувся, судове рішення за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не прийняте, чим допущене істотне порушення процесуального закону.

З урахуванням викладеного, постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 не можливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню. Апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій частині є обґрунтованою і у цій частині підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про рух справи після скасування постанови суд враховує наступне. У апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушене питання про ухвалення нової постанови про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Між тим суд вважає, що підстави для ухвалення зазначеного рішення судом апеляційної інстанції відсутні. Аналіз положень ст.ст. 26 і 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у поєднанні із положеннями п.20 ч.1 ст. 3 та Глави 31 КПК України дають підстави стверджувати те, що до компетенції апеляційного суду віднесено перегляд рішень судів першої інстанції у межах обставин, які були предметом розгляду у суді першої інстанції. Тобто, судове рішення ухвалене у першій інстанції судом апеляційної інстанції може переглядатись лише щодо тих обставин, які досліджувались у суді першої інстанції, щодо яких суд першої інстанції зробив відповідні висновки, надавши цим висновкам відповідної процесуальної форми у формі судового рішення. За умови не дослідження певних обставин у суді першої інстанції суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити щодо цих обставин рішення по суті, оскільки вчинення таких дій виходить за межі компетенції апеляційного суду, як суду уповноваженого на перевірку законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції викладених у судовому рішенні.

Як вбачається із постанови судді Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року ухваленої щодо ОСОБА_1 , питання щодо наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення у ході судового розгляду не досліджувалось та будь-яких рішень із цього приводу суддею не ухвалювалось. Це указує на неможливість ухвалення відповідного рішення судом апеляційної інстанції.

За цих обставин постанова судді Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду справи у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька