ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4494/19 Головуючий суддя І інстанції Сіренко Ю. Ю.
Провадження № 33/818/82/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 18.06.2019 року о 00 годині 57 хвилин у м. Харкові по пр. Гагаріна 174, керував транспортним засобом HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820, а також в закладі охорони здоров`я (КЗОЗ ХОНД) у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху ( затверджені постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306).

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2019 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП. Вважає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що був зупинений працівниками поліції, які без проведення огляду на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння, звинуватили ОСОБА_1 у керуванні автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, та запропонували вирішити справу «по доброму», а фактично у такий спосіб вимагали хабар, у зв`язку з цим довіри до працівників поліції у нього не було. З початку не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, бо ніколи не приймав наркотиків. Крім того, ОСОБА_1 вказував, що працівники поліції застосовували до нього психологічний і фізичний вплив, вилучили особисті речі та гроші. З цього приводу апелянт звертався до прокуратури Харківської області та до начальника Департаменту патрульної поліції. До того ж, в постанові не на всі докази, на які посилався ОСОБА_1 , вказано мотиви відхилення, чим на його думку порушено право на справедливий судовий розгляд, зокрема суд першої інстанції не проаналізував скарги апелянта на працівників поліції. Також, не були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та поліцейський ОСОБА_4 . Разом з тим, вказує на необхідність допиту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Більше того, апелянт стверджує, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на думку ОСОБА_1 є неналежними доказами, оскільки оформлені на роздрукованому бланку та не заповнювались свідками особисто, не містять інформації, що зі слів свідків записані вірно. Свідка ОСОБА_2 апелянт не бачив на місці події та свідки відсутні на відеозаписах процедури оформлення матеріалів адміністративного правопорушення. До того ж, відеозапис з боді камери неналежно офомлений та його частина без звукового супроводження, що неприпустимо. Більше того, ОСОБА_1 посилається на те, що працівниками поліції його не було повідомлено про проведення зйомки на бодікамеру, що є підставою для скасування постанови суду. Також апелянт вказував, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення особою і на підтвердження повинні бути відеозапис події, фотокартки. Разом з тим, судом першої інстанції справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , без оголошення складу суду, без роз`яснення прав і обов`язків відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП України, без оголошення протоколу про адміністративне правопорушення, без заслуховування осіб, які беруть участь у справі, без дослідження доказів і оцінки свідчень, на думку апелянта, мав місце спрощений підхід до розгляду справи. Додатково зазначає, що огляд на стан наркотичного сп`яніння не проводився, а виявлені працівниками поліції ознаки не відповідають фактичним обставинам справи, та не зрозуміло яким чином поліцейським ОСОБА_4 було встановлено такі ознаки. Апелянт вважає дії працівників поліції неправомірними, зокрема, стосовно відсутності підстав для зупинки транспортного засобу, яка відбулась на підставі повідомлення від громадян.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Горностаєва В.І., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення поліцейського Вакуленка Д.М. який вважав постанову судді законною та обґрунтованою і заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення ОБ № 137679 від 18.06.2019 (арк. 1), письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 3-4), відеозапис процедури оформлення матеріалів адміністративного правопорушення АЛ 1252 (арк. 7).

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820, а також в закладі охорони здоров`я (КЗОЗ ХОНД) у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, а також запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, апелянт зазначає, що пояснення цих свідків є неналежним доказом, оскільки вони виготовлені друкованим способом та в них немає запису про те, що вони записані зі слів свідків. Суд апеляційної інстанції ставиться критичнодо таких доводів апелянта, оскільки в поясненнях міститься друкований запис, що все викладене відповідає дійсності та зауважень до працівників поліції не має, такий друкований бланк використовується працівниками поліції для оперативності роботи. Крім того, відомості з пояснень узгоджуються та не протирічать відомостям протоколу про адміністративне правопорушення а також відеозапису з боді камер поліцейських.

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції викликались вищевказані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовими повістками та телефонограмами, однак останні в судове засідання не з`явились.

Згідно норм чинного КупАП, апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо процесуального примусу свідків для їх явки в судове засідання. За таких обставин, суд апеляційної інстанції вичерпав процесуальні можливості щодо виклику цих свідків в судове засідання. Крім того, судом апеляційної інстанції не вбачається підстав для допиту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки вони не були беспосередніми очевидцями подій та складання протоколу.

В своїх апеляційних доводах, ОСОБА_1 стверджує, був зупинений працівниками поліції, які без проведення огляду на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння, звинуватили його у керуванні автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, та запропонували вирішити справу «по доброму», а фактично, на його думку, у такий спосіб вимагали хабар, у зв`язку з цим довіри до працівників поліції у нього не було. При цьому, апелянту не зрозуміло яким чином поліцейським ОСОБА_4 було встановлено такі ознаки. З початку спілкування не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, бо ніколи не приймав наркотиків. Крім того, ОСОБА_1 вказував, що працівники поліції застосовували до нього психологічний і фізичний вплив, вилучили особисті речі та гроші. Також апелянт вказував, що для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач мав би надати відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Оцінюючи зміст таких доводів апелянта, суд апеляційної інстанції вбачає, що вони грунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, виходячи з наступного.

Законодавцем порядок огляду передбачений відповідно до п.12 Розділом ІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Також встановлено визначений вичерпний перелік ознак наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Наявність вказаних ознак підтверджується і письмовими поясненнями свідків. Вказані відомості є додатками до протоколу та не суперечать відомостям, які в ньому зафіксовані.

Для з`ясування перевірки та дослідження вищевказаних обставин справи судом апеляційної інстанції викликано працівника поліції ОСОБА_4 , який пояснив, що особисто складав протокол про адміністративне правопорушення та в ньому міститься його підпис. Причиною зупинки є повідомлення що прийшло через радіоефір між поліцейськими про керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Таке повідомлення є усталеною практикою, тож працівники поліції за викликом, що водій порушив Правила дорожнього руху, прибули на вказану адресу. Маючи тривалий досвід роботи, в процесі спілкування візуально виявили ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували водієві пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Водій кричав, все заперечував, вів себе неадекватно. Працівник поліції пояснив, що діяв неупереджено та виконував свої службові обов`язки. Також вказував, що ознаки наркотичного сп`яніння, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення виявлені відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вочевидь, вбачається, що на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо прохання пройти відповідний медичний огляд у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої пропозиції або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вбачає доводи апелянта про відсутність підстав щодо медичного огляду безпідставними.

Щодо тверджень ОСОБА_1 , про пропозицію вирішити справу «по доброму», вимагання хабара, та те, що працівники поліції застосовували до нього психологічний і фізичний вплив, вилучили особисті речі та гроші, свідок ОСОБА_4 пояснив, що ніхто з працівників поліції неправомірних вимог до водія не висував, будь-які заборонені засоби до ОСОБА_1 не застосовувались та особисті речі не вилучались. Також цим працівником поліції з приводу цих подій надавався рапорт, а також він повідомив, що не притягався до будь-якого виду відповідальності та ніяких стягнень до нього не застосовано. Твердження ОСОБА_1 про спроби з боку працівників поліції отримати будь-яку неправомірну вигоду внаслідок зупинки водія нічим не підтверджується, окрім суб`єктивних тверджень апелянта, що позбавляє процесуальної можливості враховувати такі твердження при перегляді судового рішення в апеляційному порядку.

Більше того, згідно відповіді Прокуратури Харківської області (арк. 55) на звернення ОСОБА_1 , відомості, щодо протиправних діянь з боку окремих працівників Управління патрульної поліції в Харківській області не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки не містять конкретних даних про ознаки кримінально-караного діяння. Підставою для внесення таких відомостей до ЄРДР є наявність у них об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, зокрема, фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. З відповіді органів Національної поліціїі (арк. 75) вбачається перелік повідомлень, що надійшли від громадянина, який представився як ОСОБА_1 та в листі , що вказані повідомлення зареєстровані в журналі єдиного обліку Слобідського відділу за №15207 від 18.06.2019 року.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою державою особою, ОСОБА_1 неправомірність рішень, дій чи бездіяльності службової особи, працівника поліції в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржував, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України.

У своїх доводах ОСОБА_1 , вважає неналежним доказом відеозапис оформлення процедури правопорушення. Більше того, ОСОБА_1 посилається на те, що працівниками поліції його не було повідомлено про проведення зйомки на бодікамеру, що є підставою для скасування постанови суду.

Дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, вбачається що ОСОБА_1 повідомлено про те, що ведеться відеофіксація в присутності двох свідків та йому запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в Харківському обласному наркологічному диспансері, на що водій сказав що нікуди не поїде, та погоджується пройти на місці. Такі дії особи працівники поліції обгрунтовано розцінили як відмову від проходження огляду в медичному закладі.

Разом з тим, частина відеозапису, знято на камеру без звукового супроводження, оскільки камера знаходилася в автомобілі працівників поліції. Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису передбачено п. 1 Розділ III, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

При цьому належить врахувати, що відеозапис працівників поліції не є єдиним доказом, завдяки якому зафіксовано адміністративне правопорушення. Визначальним є відомості протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний належним працівником поліції, свідками та у разі згоди правопорушником та пояснення свідків, що залучені у якості додатку до протоколу. На підставі відеозапису встановлюються додаткові відомості про адміністративне правопорушення. За таких обставин, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта, зокрема і щодо якості наданого відеозапису.

Такий висновок суд робить згідно вимог ст.252КУпАП України, де зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіхстаттях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основополож них прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, стосовно винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення. Передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП апелянтом не надано. Не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков