Провадження № 33/824/1648/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Мельника Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року у адміністративній справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Суд першої інстанції виходив з того, що 07 листопада 2020 року о 19 год. 43 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Привітній, 1 в с. Дмитрівка, Києво-Святошинського району, Київської області, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погоджуючись із цією постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що він був відсутнім при розгляді справи та при оголошенні вказаного судового рішення в місцевому суді, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 23 лютого 2021 року, тому звернувся із апеляційною скаргою 02 березня 2021 року, через що, вважає, що строк на апеляційне оскарження ним був пропущений з поважних причин.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята судом 01 лютого 2021 року, копію повного тексту цієї постанови ОСОБА_1 отримав 23 лютого 2021 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 22), а апеляційну скаргу подав 02 березня 2021 року, через що, причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною і необґрунтованою, а розгляд справи проведений без об`єктивного дослідження всіх обставин, які мають істотне значення. Також зазначив те, що співробітники поліції жодних направлень на проходження медичного огляду йому не видавали і не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння з використанням технічного приладу на місці. Вважає, що протокол складений виключно з міркувань статистичних показань і не відповідає дійсності.

Крім того вказує, що з 03 липня 2020 року відсутня адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, тому притягнення особи до відповідальності за таких обставин суперечитиме принципу правової визначеності, через що вважає, що суд першої інстанції повинен був провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно нього закрити на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП , суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився пройти у встановленому порядку зазначений медичний огляд всупереч вимогам п. 2.5 ПДР, при цьому доводи ОСОБА_1 про те, що його не пропонувалося пройти перевірку на стан сп`яніння з використанням технічного засобу на місці та не було направлено для проходження відповідно медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, спростовується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля та факт відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків, через що суд дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 314866, складеного 07 листопада 2020 року інспектором взводу № 2 роти № 2 БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП старшим лейтенантом поліції Пуценком М.В., вбачається, що 07 листопада 2020 року о 20 год. 10 хв. ОСОБА_1 рухаючись по вулиці Привітній, 1 в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області, керував автомобілем «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння на місці та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, через що порушив п. 2.5 ПДР України, вказані обставини також підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також рапортом старшого лейтенанта поліції Пуценка М.В. (а.с.1,3,5).

У матеріалах справи також міститься направлення до Ірпінської ЦРЛ на огляд водія ОСОБА_1 транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07 листопада 2020 року, розписка ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_1 автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , з обов`язком його доставити за місцем проживання ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно з положеннями частин 2-6 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху (постанова КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності у т.ч. відеозаписом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП, суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання, передбачені вказаною статтею, у тому числі і питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції'.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним переглядом встановлено, що місцевий суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 дотримав положення процесуального закону і правильно застосував норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, підтверджується належними і допустимими доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 314866 від 07 листопада 2020 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в протоколі вказані відомості щодо часу та місця керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зазначені виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, протокол має підписи двох свідків правопорушення, а також містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за змістом яких в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі для визначення стану сп`яніння, а також відеозаписом, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 у присутності цих свідків від проходження огляду як з використанням технічного приладу на місці, так і у закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому суд першої інстанції прийняв законну і обґрунтовану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП не встановлено.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не вживав алкогольні напої, не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і про те, що йому жодних направлень на проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я не вручалося і також не пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу на місці, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання ОСОБА_1 на необхідність закриття провадження у справі у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року, суд також вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до положень ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність слід розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

У п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП йдеться мова про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність. Однак, у результаті внесення змін Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП, була посилена, ці діяння підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність події - скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, що свідчить про відсутність підстав для застосування положень п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзаци другий, третій пункту 2 мотивувальної частини).

Таким чином, з урахуванням положень ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 8 КУпАП, вказаний Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП, не має зворотної сили, тобто, не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, які були вчинені до 1 липня 2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 1 липня 2020 року у відповідності до ч. 1 ст. 8 КУпАП повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, також відсутні.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду: Я.С. Мельник