ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/121/20 Головуючий суддя І інстанції Григор`єв Б. П.
Провадження № 33/818/58/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за відсутності особи, яка притягається до адміністративнеої відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Дзися О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Дзись О.М. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, який проживає за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 25 грудня 2019 року об 23.10, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1 , по вул. Плеханівській 135/139 в м. Харкові, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичному закладі: м. Харків, вул. Шевченка 26, зі згоди водія. Результат позитивний. Висновок № 2522.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з цим рішенням захисник ОСОБА_1 - адвокат Дзись О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що постанова суду першої інстанції незаконна та необгрунтована, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Інструкції « Про порядок виявлення у водіїв транспортним засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 року правила передбачають два способи виявлення стану алкогольного сп`яніння у осіб, що керують транспортними засобами огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у разі відмови або незгоди з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, проводиться огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, відповідно до статті 266 КУпАП. Таким чином, вважає, що відповідальність за вказані дії настає, якщо особа, яка керує транспортним засобом, відмовилась від проходження такого огляду при наявності ознак сп`яніння в присутності двох свідків. Крім того, оскаржувана постанова була ухвалена 10.03.2020 року без участі захисника Дзись О.М. та Квітчатого О.А. та їх не було належним чином повідомлено, чим порушено право на захист.

Крім того, захисник Дзись О.М. просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 участі у суді першої інстанції не приймав, оскільки був у відрядженні, а сам захисник на лікарняному, офіційної інформації на сайті «Судова влада» не було.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - належить провести апеляційний розгляд за скаргою захисника Дзись О.М. в інтересах ОСОБА_1 .

В судове засідання апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги захисник Дзись О.М. та ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими не з`явились. На їх адресу направлялись судові повістки, зокрема із зворотнього повідомлення, яке повернулось до суду вбачається, що ОСОБА_1 отримав судову повістку 06.03.2021 року засідання призначене на 31.03.2021 року. Від захисника Дзись О.М. судова повістка повернулась не вручена з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково про час та місце розгляду справи захисник Дзись О.М. та Квітчатий О.А. повідомлялись телефонограмою 10.03.2021 року (арк. 58-59). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Одже було з`ясовано, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про час та місце апеляційного розгляду справи, а тому, суд вважає можливим розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Дзись О.М., які не з`явилися без поважних причин та не повідомили суд щодо підстав свого неприбуття.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: на відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №(2) від 26.12.2019 року (арк. 4); поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 7-8); рапорт поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 2 УПП у Харківській області Коваленко В. (арк. 9); висновок щодо результатів медичного огляду № 2522 від 25.12.2019 року (арк. 6).

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до доводів апелянта, зазначених в апеляційній скарзі, оскільки з відеозапису бодікамер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт перебування у стані алкогольного сп`яніння та надав добровільно свою згоду пройти медичний огляд, що підтверджується висновком № 2522 від 25.12.2019 року.

Вказані обставини стали об`єктивною підставою для складання працівниками поліції протоколу відповідно до вимог ст. 254 КУпАП. Тобто, зафіксована на відео поведінка ОСОБА_1 , до та під час складання протоколу, підтверджує фактичні відомості, які в ньому зафіксовані працівниками поліції.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

Згідно апеляційних доводів обґрунтованих підстав вважати висновок лікаря недопустимим доказом, апелянт не навів. Огляд в медичному закладі проводиться лікарем закладу охорони здоров`я та в присутності поліцейського, який доставив особу до лікарні. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Присутність свідків в такому випадку згідно чинного законодавства не є обов`язковою. Висновок лікаря № 2522 від 25 грудня 2019 року підписаний апелянтом без будь-яких зауважень та застережень, що об`єктивно вбачається з його змісту.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду, наведених захисником в апеляційній скарзі, допущено не було.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9а Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника Дзись О.М. на незаконність та необгрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Дзись О.М. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Дзись О.М. залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков