Провадження № 33/4808/223/21
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Клименка О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2021 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ( АДРЕСА_2 ), громадянина України,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 15 грудня 2020 року о 14.03 годин водій ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську, по вул. Івасюка, 26, керував транспортним засобом марки «Renault Megane Scenic» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.п.2.9 а) ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

На вказану постанову суду захисник адвокат Клименко О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , 22.03.2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану на підставі неповного з`ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Вказує на те, що суд першої інстанції порушив право на захист ОСОБА_1 , оскільки розгляд справи відбувся за відсутності правопорушника та його захисника. Зазначає, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, був позбавлений можливості задавати питання свідкам, надати свої заперечення та докази у справі, чим було судом порушено норми процесуального права.

Разом з апеляційною скаргою апелянт просить про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказує, що ОСОБА_1 не зміг вчасно оскаржити постанову суду у зв`язку з тим, що копію постанови ним отримано 11.03.2021 року, про свідчить печатка про отримання постанови. Постанова суду ОСОБА_1 в інший спосіб не надсилалась. А тому, строк на подання апеляційної скарги ОСОБА_1 пропущено з поважних причин.

Крім того, вказує на те, що відповідно до ст.289 КупАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти дній з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Перевіривши апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, вважаю, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду необхідно відмовити та апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилання апелянта на вимоги ст.289 КупАП є безпідставним, оскільки вказана стаття не регулює порядок оскарження постанов по справі про адміністративні правопорушення, які розглядаються судами. При цьому, апелянт істотно спотворив зміст вищевказаної статті, та безпідставно вказав на те, що постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху можуть бути оскаржені протягом десяти днів з дня вручення такої постанови, що не відповідає дійсності.

Так, відповідно до вимог ст.289 КупАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову суду по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження постанови суду повинен рахуватись не з часу отримання заінтересованою особою копії відповідної постанови, а з моменту винесення постанови.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом визначеного у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду.

Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.

Рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

При вирішенні питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції враховує процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи та після ухвалення судового рішення, обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи у суді, поважність причин, якими обґрунтовується пропущення встановленого законом строку на апеляційне оскарження та їх доведеність, тривалість строку, який пройшов з часу ухвалення судового рішення, яке оскаржується апелянтом, сутність доводів апеляційної скарги та інші обставини, які мають істотне значення.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать, що особа, яка пропустила строк апеляційного оскарження з об`єктивних незалежних від неї причин була позбавлена можливості своєчасно оскаржити судове рішення.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Разом з тим, адвокат Клименко О.І. не вказує на те, коли він дізнався про оскаржене рішення та які обставини завадили йому як захиснику своєчасно подати скаргу на рішення суду про притягнення його підзахисного до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд враховує, що право захисника на оскарження судового рішення має похідний характер та здійснюється в інтересах особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення.

Разом з тим, захисник є окремим процесуальним учасником судового розгляду, який самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, здійснює свої повноваження.

За таких обставин, питання про поновлення строку на оскарження судового рішення захисником безпосередньо пов`язано з наявністю в нього поважних причин, які свідчать про неможливість своєчасного оскарження судового рішення.

Разом з тим, захисник адвокат Клименко О.І. в обґрунтування своїх доводів щодо поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи і отримав копію судового рішення 11.03.2021р. І не вказує на те, які обставини завадили йому, як захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно у встановлений законом строк оскаржити судове рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що копія постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 01.02.2021 року була направлена йому у відповідності до вимог діючого закону 02.02.2021 року.

Разом з тим, відповідно до копії договору №12/01/21-П про надання правових послуг адвокатом від 12.01.2021р. Адвокат Клименко О.І. набув права на участь у розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КупАП саме 12.01.2021р.

Вказані обставини разом із даними , які містяться в матеріалах справи свідчать про те, що ОСОБА_2 знав про те, що в провадженні суду перебуває на розгляді відповідна справа та повинен був

Так, з матеріалів справи вбачається, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності неодноразово призначалась до розгляду судом першої інстанції, а саме:28.12.2020 року, 13.01.2021 року та 01.02.2021 року. Зокрема, вперше справа була призначена до розгляду на 28.12.2018 року, однак правопорушник в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини своєї неявки в судове засідання, що стало причиною відкладення розгляду справи на 13.01.2021 року.

В матеріалах справи наявна телефонограма (а.с.10) складена помічником судді, що ОСОБА_1 за номером телефону, який ним вказано при складанні протоколу про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 101805 (а.с.1), було повідомлено про розгляд справи на 09 год. 30 хв. 13.01.2021 року. у вказаній телефонограмі зазначено, що телефонограму було прийнято ОСОБА_1 , що свідчить про його обізнаність щодо розгляду справи на 13.01.2021 року.

13.01.2021 року на електронну адресу суду було надіслано клопотання захисника адвоката Клименка О.І. про відкладення розгляду справи призначеного на 13.01.2021 року. при цьому до клопотання було додано договір укладений 12.01.2021 року із ОСОБА_1 про надання йому правової допомоги (а.с.15). також до вказаного клопотання додано клопотання захисника про ознайомлення із матеріалами справи (а.с.14). розгляд справи судом було відкладено на 09 год. 05 хв. 01.02.2021 року.

29.01.2021 року захисник адвокат Клименко О.І. подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки 01.02.2021 року він приймав участь в розгляді справи в Тисменицькому районному суді Івано-Франківської області, яка була раніше призначена.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що подане захисником Клименком О.І. клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 01.02.2021 року о 09-05 год., у зв`язку із зайнятістю в іншому провадженні в Тисменицькому районному суді Івано-Франківської області, жодних підтверджуючих документів поважності неявки в судове засідання захисником суду надано не було, що дало підстави суду не вважати подане клопотання обґрунтованим та поважним.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що за таких обставин та керуючись ст.268 КУпАП, про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що навіть встановлене наявне порушення судом першої інстанції вимог щодо належного повідомлення про розгляд справи не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини у справі "Мельник проти України" вказав на те, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

У рішенні "Скорик проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути .

Норми, що регулюють строки на апеляційне оскарження, безумовно, мають на меті забезпечення здійснення належного правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання в принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційних повноважень судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд також враховує процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності протягом розгляду справи у суді першої інстанції та після постановлення судом остаточного рішення.

Разом з тим, в апеляційній скарзі не зазначено поважних причин пропуску цього строку, які б відповідали вищевказаним критеріям.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавцем встановлені скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення у суді, оскільки ст.38 КУпАП визначений трьохмісячний строк протягом якого на особу, яка винна у вчиненні адміністративного правопорушення може бути накладено адміністративне стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини. одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що адвокат Клименко О.І. знав про наявність адміністративної справи, та те, що розгляд справи призначено на 01.02.2021 року.

В апеляційній скарзі захисника адвоката Клименка О.І. відсутні дані, які свідчать про те, які саме поважні причини не дозволили йому бути присутнім в судовому засіданні 01.02.2021 року та в подальшому своєчасно дізнатися про судове рішення та подати скаргу у встановлений законом строк.

Апеляційний суд звертає увагу, що статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови, а не з дня отримання копії постанови суду.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду.

Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.

Рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).

При вирішенні питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції враховує процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи та після ухвалення судового рішення.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані які свідчать про те, що процесуальна поведінка адвоката ОСОБА_2 свідчила про те, що він намагався дізнатися про результати судового засідання та приймав заходи щодо своєчасного оскарження судового рішення, однак з не зміг це зробити поважних причин, які підтверджені належним чином.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Апеляційна скарга адвокатом Клименком О.І., який дії в інтересах ОСОБА_1 , на постанову суду була зареєстрована Івано-Франківським судом Івано-Франківської області 22.03.2021 року та подана зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.2 ст. 294 КУпАП десятиденний строк на оскарження постанови суду першої інстанції необхідно рахувати з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови суду.

Правила регулювання строків для подання скарги повинні забезпечувати належне здійснення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження необхідно рахувати саме з часу, коли він отримав копію постанови суду .

Вищевказана норма ч.2 ст.294 КУпАП забезпечує за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що захисником Клименко О.І. не наведено обґрунтованих поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, не зазначено коли він дізнався про оскаржене рішення та які саме обставини не дозволили йому своєчасно дізнатися про судове рішення та оскаржити його у встановлені законом строки, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.

Повернення апеляційної скарги, не позбавляє апелянта та особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , права звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому конкретизувати причини, які не дозволили своєчасно дізнатись про судове рішення та перешкоджали оскаржити постанову суду у встановлені законом строки.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Відмовити захиснику адвокату Клименко О.І. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 .

Повернути апеляційну скаргу із додатками захиснику Клименко О.І.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв