Справа № 456/2168/21 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 33/811/1316/21 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гри., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 29 квітня 2021 року о 23:00 год. по автомобільній дорозі у с. Добряни, Стрийського району, Львівської області, керував належним ТОВ «Автокредит плюс» транспортним засобом марки Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу «Драгер Алкотестер» 6820 на місці зупинки, а також у медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить, поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати таку та постановити нову постанову, якою закрити провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що про існування даної постанови суду йому стало відомо 19 серпня 2021 року, коли отримав конверт з долученою постановою суду, тому вважає, що такий строк пропущено ним з поважних причин і він підлягаю поновленню.

Вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою.

Звертає увагу, що на відеозаписі не зафіксовано того, що працівниками поліції для проведення огляду на стан сп`яніння були залучені свідки, крім того, на відеозаписі відсутні дії працівників поліції по вжиттю заходів із залучення свідків до огляду водія на стан сп`яніння. Із вказаного відеозапису чітко вбачається, що при огляді ОСОБА_1 на стан сп`яніння був присутній сам ОСОБА_1 та працівник поліції.

Також, із долученого до матеріалів справи відеофайлу вбачається, що відеозапис події починається не з моменту спілкування поліцейського з водієм транспортного засобу, безпосередньо після його зупинки, а після того, як ОСОБА_1 вже знаходиться на вулиці біля транспортного засобу, після чого відеозапис закінчується.

Інших доказів на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 не бажає пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, матеріали справи не містять.

За наведених обставин, у справі відсутні допустимі докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому у відповідності до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП проведений огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння слід визнати недійсним.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суд не повідомив, тому суд прийняв рішення про розгляд матеріалів у його відсутності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи відносно, якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Крім того, участь у судовому засіданні з розгляду питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є правом, а не обов`язком особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 не приймав участі в суді першої інстанції, про результат розгляду дізнався 19 серпня 2021 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити останньому строк на апеляційне оскарження.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суду вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 089992 від 29 квітня 2021 року (а.с. 3), відповідно до якого ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу «Драгер» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків;

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4) з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер»;

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 5), з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі;

- поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 6-7) з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на ста сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі;

- копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії БАБ №071407 від 29 квітня 2021 року (а.с. 9) з якої вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено за порушення п. 2.9 в, 30.2 ПДР України.

- відеозаписі, долученому до матеріалів справи, з якого вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 було зупинено за порушення ПДР України. Залучено двох свідків (особи свідків були встановлені на відеозаписі) в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд оцінює критично доводи апелянта про те, що працівниками поліції не було залучено свідків, оскільки з відеозапису вбачається, що працівниками поліції були залучені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , особи яких було встановлено на відео.

Покликання апелянта, що відеозапис починається не з моменту зупинки транспортного засобу не беруться до уваги апеляційного суду.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Згідно п.п. 4, 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відео реєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

З долученого до матеріалів відеозапису події вбачається, що працівники поліції здійснювали відеофіксацію руху автомобіля ОСОБА_1 на відеореєстратор службового автомобіля та інший пристрій, який хоч і не веде безперервну відеозйомку (два файли), але обставини вчинення правопорушення, а саме відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, зафіксовані на файлах безперервно і при їх огляді не виникає сумніву у їх достовірності.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановиви:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року.

постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.