КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/7511/21 Головуючий у І інстанції - Букіна О.М.
апеляційне провадження №33/824/4558/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гуль В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби України на постанову судді Солом`янського районного суду м.Києва від 09 липня 2021 року, якою притягнено до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Житомирська область місце постійного проживання: АДРЕСА_1 . місце роботи: доглядальниця за людиною похилого віку у м. Римі, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 виданий 23.06.2015; орган, що видав, запис № 483, орган 1836 реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 , за ознаками порушення митних правил, передбачених ст. 471 Митного Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

До Солом`янського районного суду м. Києва від Київської митниці Держмитслужби України надійшов адміністративний матеріал з протоколом про порушення митних правил № 1075/10000/21 від 12.06.2021 року, складений відносно громадянки України ОСОБА_1 , за порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України.

З зазначеного протоколу вбачається, що 12.06.2021 року о 21 год. 00 хв. для проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» поступила громадянка України, ОСОБА_1 , що прибула до України з Італії, м. Рим, рейсом FR 7852, авіакомпанії «RYANAIR». Для проходження митного контролю громадянка України ОСОБА_1 своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчила факти, що мають юридичне значення.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року Громадянку України ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Вилучену відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1075/10000/21 від 12 червня 2021 року іноземну валюту в сумі 1 400,00 доларів США, повернуто громадянці України ОСОБА_1 або уповноваженій нею особі. Стягнуто з громадянки України ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

В апеляційній скарзі Київська митниця Держмитслужби України просить скасувати постанову в частині повернення суми вилученого та прийняти нову постанову, якою застосувати конфіскацію безпосереднього предмету порушення митних правил, оскільки судом неналежно установлено характер правопорушення, суд не врахував, що конфіскація безпосереднього предмету правопорушення є обов`язковим додатковим видом стягнення, визначений санкцією цієї статті.

Вислухавши пояснення захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; пояснення представника митного органу, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, вважаючи постанову судді місцевого суду незаконною та необґрунтованою; вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Згідно з ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.5 ст.529 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою ст.287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно з ч.ч.1, 3 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, і відповідно до положень ч.2 ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Також статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією ст.471 МК України передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Згідно з ст.1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з п.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати № 95 заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

У рішенні "Гирлян проти Росії", яким констатовано порушення державою ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, Суд повторює, що для того, щоб бути пропорційним, втручання повинно відповідати серйозності порушення і санкції з огляду на тяжкість злочину, за яке воно призначене для покарання - в даному випадку недотримання вимоги декларації - а не серйозність будь-якого передбачуваного порушення, яке насправді не було встановлено. При цьому Суд погодився, що конфіскація була надмірною та непропорційною переслідуваній законній меті, адже гроші були отримані на законних підставах, і така жорстка система не в змозі забезпечити необхідний справедливий баланс між вимогами загальних інтересів і захистом права людини на власність. Міра конфіскації поклала на заявника індивідуальне і надмірне навантаження і була неспіврозмірна скоєному злочину.

У рішенні "Садоча проти України", яким констатовано порушення державою ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, ЄСПЛ установив, що конфіскація всієї незадекларованої під час проходження митного контролю суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення. У цій же справі ЄСПЛ встановив, що адміністративне правопорушення, у вчиненні якого заявника було визнано винним, полягало у недекларуванні ним суми готівки, яку він перевозив через митний кордон. У зв`язку з цим слід зазначити, що, дійсно, як вказав заявник, вивезення іноземної валюти з території України не було незаконним відповідно до українського законодавства. Дозволялося не лише вивезення валюти, але й сума, яка могла бути законно перерахована або, як у цій справі, фізично перевезена через митний кордон у випадку декларування, в принципі, не була обмежена на момент подій.

Як пояснювала адвокат особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та встановлено головним державним інспектором відділу оперативного реагування № 2 управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Київської митніці Дермитслужби Коновалю В.В. у протоколі про порушення митних правил, ОСОБА_1 є доглядальницею за людиною похилого віку у м. Рим. Кошти є її заробітною платою, які вона везла до дому.

Тобто валюта має легальне походження, даних, які б давали підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність, у справі не має.

Правопорушення вчинено за необережності. ОСОБА_1 не ухилялась від сплати мита та інших зборів, не завдала державі шкоди і, якби вона ввезла гроші, не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території України.

Отже, метою конфіскації у цій справі не може бути відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала ніяких збитків внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації.

Кошти в 1 400,00 доларів США що підлягають конфіскації, є значною сумою для громадянки України ОСОБА_1 , походження якої є заробітна плата.

Таким чином, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини, встановлені у справі обставини, суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що стягнення у виді конфіскації валютних коштів є надмірно суворим, а для правопорушника надмірним тягарем і буде непропорційним втручанням вчиненому правопорушенню , а тому апеляційна скарга як необґрунтована не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби України залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду м.Києва від 09 липня 2021 року року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гуль