Дата документу Справа № 333/5418/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5418/20 Головуючий в 1 інст. Круглікова А.В.
Провадження №33/807/118/21 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника адвоката Лихосенка Є.О. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 27.09.2020 року о 09 год. 53 хв. в м. Запоріжжі, вул. Чумаченка, буд. 47, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ 1102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння за згодою водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6820», результат 0,55 %,тест №480. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Лихосенко Є.О., звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що постанова незаконна та необґрунтована і винесена з порушенням норм процесуального права у зв`язку з наступним. Так, посилаючись на норми ст. ст. 7, 245, 283 КУпАП вказує на порушення судом права на захист ОСОБА_1 . Зазначає, що судом було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик свідків, поліцейського та перенесення слухання справи з підстав хвороби ОСОБА_1 . Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 та його представника -адвоката Лихосенка Є.О. про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, заяву захисника про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та представника, тому вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КК України.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 27.09.2020 року №292369 ДПР 18, результатами огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу «Drager Alkotest 6820» від 27.09.2020 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапортом інспектора в. 2 р. 2 б. 3 УПП в Запорізькій області ДПП від 27.09.2020 року, відеозаписом подій від 27.09.2020 року за участю ОСОБА_1 .

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 за дії, передбачені до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідаючи на доводи апелянта щодо порушення судом права на захист ОСОБА_1 через розгляд справи за відсутність останнього та не задоволення клопотання про перенесення розгляду справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Суд першої інстанції неодноразово призначав розгляд справи, проте, у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 та за клопотанням його захисника слухання справи двічі відкладалося (а.с. 14).

Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки, його інтереси у суді першої інстанції були представлені адвокатом Лихосенко Є.О., який був заслуханий судом та висловив позицію сторони захисту щодо суті складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, позиція ОСОБА_1 була представлена адвокатом та була предметом перевірки місцевого суду.

Посилання щодо відмови у задоволенні клопотання про відкладення справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 безпідставні, оскільки суд аргументовано розцінив як мету затягування розгляду справи та неможливості прийняти рішення у строк, встановлений ст. 38 КУпАП, а тому вважав за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 з метою дотримання строків розгляду справи та строків, встановлених ст. 38 КУпАП, з чим погоджується і апеляційна інстанція.

При цьому, заявлена правопорушником обставина хвороби не знайшла документального підтвердження, оскільки відповідних доказів про ОСОБА_1 не надано під час розгляду справи як в суді першої інстанції. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги.

Щодо залишення без задоволення клопотання про виклик свідків, то апеляційна інстанції зауважує, що вирішення клопотань відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком.

Одночасно, зауважую, що наявні у справі письмові докази є достатніми для формування позиції з приводу складеного відносно ОСОБА_1 протоколу за ч.1 с. 130 КУпАП.

Суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності, зокрема ОСОБА_1 та його представник належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції, у свою чергу, переконався у обізнаності ОСОБА_1 про апеляційний розгляд справи та фактичне надання йому можливості бути присутнім при апеляційному розгляді, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст. 268 КУпАП правами. Реалізація зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, однак ОСОБА_1 та його адвокат до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, що свідчить про небажання ОСОБА_1 реалізувати зазначені права при апеляційному розгляді.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові стосовно суті інкримінованого адміністративного правопорушення є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а тому суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника адвоката Лихосенка Є.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник