ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2021 Справа №607/20704/21

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Багрій Т.Я., розглянувши матеріали, що поступили з Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Тернопільської області, українку, громадянку України, працюючу завідувачем Магазину «Остер», яка раніше не притягалась до адміністративної відповідальності, жительку АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 477520 від 28.10.2021 року, слідує, 28 жовтня 2021 року о 12 год. 50 хв. керуюча магазином «Остер», що по вул. Золотогірська, 20 в м. Тернопіль, гр. ОСОБА_1 допустила роботу магазину за відсутності підтверджуючих документів про здійснення вакцинації або наявність протипоказань у продавця-консультанта ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якої відсутні підтверджуючі документи про здійснення вакцинації або про наявність протипоказань, чим порушила вимоги п.1 Протоколу №13 позачергового засідання регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій при обласній державній адміністрації від 20.10.2021 р., у відповідності до п. 3-2 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року та згідно ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» із змінами та доповненнями, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи ст. 280 КУпАП.

В свою чергу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В суді ОСОБА_1 пояснила, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться її в провину не визнає, жодних карантинних обмежень не порушувала.

В суді представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Костова Н.З. надала письмові заперечення в яких зазначила наступне: «Частина 1 статті 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП не визнає, оскільки в її діях відсутній склад такого правопорушення, а матеріали справи, в тому числі протокол № 477520 від 28.10.2021 року, не містять відомостей та доказів вчинення цього правопорушення.

1. Диспозиція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на яку міститься посилання в протоколі , карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Постановою КМУ від 09.12.2020 р. №1236 (надалі постанова КМУ №1236) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. на території України встановлено карантин.

Залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя встановлюється зелений, жовтий, помаранчевий або червоний рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (п. 2 Постанови КМУ №1236).

В протоколі про адміністративне правопорушення міститься посилання на п. 3-2 Постанови КМУ №1236. У відповідності до цього пункту на території регіонів, на яких установлено помаранчевий рівень епідемічної небезпеки, діють обмежувальні протиепідемічні заходи, передбачені пунктом 3 цієї постанови.

Додатково на території регіонів, на яких установлено помаранчевий рівень епідемічної небезпеки, рішенням регіональних комісій з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій запроваджуються посилені заходи контролю за дотриманням на території регіону встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів, готовності закладів охорони здоров`я до прийому хворих на COVID-19, виявлення та реєстрації осіб з підозрою на COVID-19 відповідно до стандартів Міністерства охорони здоров`я.

На території окремих територіальних громад у межах регіонів, на яких установлено помаранчевий рівень епідемічної небезпеки, рішенням місцевих комісій з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій встановлюються додаткові обмежувальні протиепідемічні заходи, які не передбачені пунктом 3 цієї постанови, у разі наявності таких ознак: кількість виявлених нових випадків COVID-19 протягом останніх семи днів на території окремої територіальної громади перевищує 70; кількість виявлених нових випадків COVID-19 протягом останніх семи днів перевищує кількість випадків за аналогічний період на 50 та більше відсотків.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушила п. 1 Протоколу №13 позачергового засідання регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій при обласній державній адміністрації від 20.10.2021 р.

Пунктом 1 Протоколу №13 позачергового засідання регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій при Тернопільської ОДА від 20.10.2021року вирішено: «Враховуючи негативну динаміку зростання числа виявлення хворих на COVID-19 у тому числі тих, що потребують стаціонарного лікування додатково до карантинних обмежень, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 (із змінами) для «помаранчевого» рівня епідеміологічної небезпеки, встановити на адміністративних територіях області з 00:00 год. 21 жовтня 2021 року наступні обмеження: з 00:00 год. 21 жовтня 2021 року - заклади працюватимуть за умови наявності підтверджуючих документів у 100 % працюючого персоналу та відвідувачів закладу про здійснення вакцинації (жовтий або зелений сертифікат) або негативного результату тестування на COVID-19, методом полімеразної ланцюгової реакції, яке проведене не більш як за 72 години, або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 48 годин до здійснення заходу (відвідування закладу), або документ від лікаря про наявність протипоказань до вакцинування:…»

Далі наведено 9 підпунктів, якими визначено застереження щодо приймання відвідувачів суб`єктами господарювання різних галузей.

В першу чергу варто наголосити, що Постановою КМУ №1236, в редакції, діючій на час складення протоколу, не визначено такого обмежувального протиепідемічного заходу для «помаранчевої» зони, як заборона роботи закладів торгівлі без наявності у 100% працюючого персоналу та відвідувачів підтверджуючих документів про здійснення вакцинації або негативного результату тестування на COVID-19, або документу від лікаря про наявність протипоказань до вакцинування.

Як вбачається з п. 3-2 Постанови КМУ №1236 додаткові обмежувальні заходи, які не передбачені цією постановою для «помаранчевої» зони, справді можуть вводитись, однак на території окремих територіальних громад у межах регіону і на підставі рішення місцевих комісій з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій. В свою чергу, регіональні комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій в «помаранчевій» зоні можуть вводити посилені заходи контролю, однак повноваженням вводити додаткові обмеження, які не передбачені цією Постановою КМУ для «помаранчевої» зони не наділені.

Місцева комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій при Тернопільській міській раді таких обмежень не вводила, в протоколі відсутні посилання на подібні рішення місцевої комісії.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В цьому контексті також звертаю увагу суду, що ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених:

- Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб»,

- іншими актами законодавства,

- рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Порушення правил, встановлених рішенням регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій при обласній державній адміністрації, не може бути підставою притягнення до відповідальності за ч. 1 ст.44-3 КУпАП, оскільки таке рішення не є актом законодавства чи рішенням органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

2. В будь-якому випадку, із змісту п. 1 Протоколу №13 позачергового засідання регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій при Тернопільської ОДА, вбачається, що комісією передбачено перелік альтернативних документів у персоналу та відвідувачів, при наявності яких допускається робота закладу:

1) документ про здійснення вакцинації (жовтий або зелений сертифікат) або

2) негативного результату тестування на COVID-19, методом полімеразної ланцюгової реакції, яке проведене не більш як за 72 години, або

3) експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 48 годин до здійснення заходу (відвідування закладу), або

4) документу від лікаря про наявність протипоказань до вакцинування.

Таким чином, враховуючи бланкетний характер ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, адміністративне правопорушення в даному випадку мало б полягати у роботі закладу за відсутності у персоналу будь-якого із перелічених документів. В свою чергу, наявність одного із цих документів виключає наявність складу цього адміністративного правопорушення.

Протокол, є актом обвинувачення й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП. Протокол повинен засвідчувати факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, повинен бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Однак в протоколі про адміністративне правопорушення поряд із вказівкою на відсутність у продавця-консультанта ОСОБА_2 підтверджуючих документів про здійснення вакцинації або наявність протипоказань до вакцинації, не вказано на відсутність у неї негативного результату тестування на COVID-19, методом полімеразної ланцюгової реакції, яке проведене не більш як за 72 години, або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 48 годин, що в будь-якому випадку виключає наявність порушення вимог п. 1 Протоколу №13 засідання регіональної комісії від 20.10.2021 р., а відтак, і наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Таким чином фабула протоколу не відображає усіх істотних ознак складу цього адміністративного правопорушення.

Більше того, із змісту протоколу про адміністративне правопорушення взагалі не вбачається, документів про яку саме вакцинацію чи протипоказання до неї не було у продавця консультанта, і що мова йде саме про вакцини від COVID-19.

Як вказано у справах «Малофеева проти Pocії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Pocії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

3. В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що рапорти працівників правоохоронних органів адресовані начальнику Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, не є доказами у справі, оскільки по своїй суті є письмовим офіційним повідомленням про керівництву, в якому стисло, але докладно, викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції.

В свою чергу долучені до матеріалів справи копії виписок та витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про реєстрацію 4-х осіб, в тому числі ОСОБА_3 , як фізичних осіб підприємців, та копії їх паспортів, жодним чином не доводять вини особи, щодо якої складено протокол, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

В матеріалах справи також відсутні пояснення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку вказано в протоколі про адміністративне правопорушення. Варто зауважити, що остання не має до ОСОБА_1 жодного відношення, є працівником іншого суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність з торгівлі продуктами харчування в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », не перебуває з ОСОБА_1 в трудових чи інших відносинах. Крім цього, в супереч зазначеному в протоколі, ОСОБА_3 не є завідуючою магазином «Остер», жодних доказів такої обставини матеріали справи не містять.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Оскільки обставини, відображені у протоколі не знаходять свого підтвердження належними, достовірними та достатніми доказами про наявність в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях останньої ознак адміністративного правопорушення».

Суд оцінивши усі докази у їх сукупності приймаючи до уваги пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її представника приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно диспозиції ст.44-3 КУпАП, яка є бланкетною, адміністративна відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом із тим, у відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

В розумінні статті 251 КУпАП В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 44-3 КупАП.

При цьому, слід зауважити, що рапорти працівників правоохоронних органів адресовані начальнику Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, не є доказами у справі, оскільки по своїй суті є письмовим офіційним повідомленням про керівництву, в якому стисло, але докладно, викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції.

В свою чергу протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладенні в ньому повинні бути перевіренні за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Крім цього згідно диспозиції ч.1 ст.44-3 КУпАП, яка є бланкетною, адміністративна відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 порушила п. 1 Протоколу № 13 Позачергового засідання регулярної комісії з питань техногенно екологічної безпеки при ОДА від 20.10.2021 року, однак в силу вимог ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», протокол зборів комісії не є актом законодавства чи рішенням органу місцевого самоврядування.

В рішенні ЄСПЛ у справі Карелін проти Росії від 20.09.2009р. суд розглянув ситуацію коли національний суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення притягнув особу до адміністративної відповідальності, уточнивши у судовому засіданні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилось нічого іншого як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу, за цих умов особа позбавлена можливості захищатись від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатись від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

На підставі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Також позиція висловлена у п. 39 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №463/1352/16-а від 08.07.2020 p., де зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Жодних доказів, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 та її представника і підтверджували відомості вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, суду не надано.

За таких обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, не доведено поза розумним сумнівом.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП необхідно закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статями 8, 62, 129 Конституції України, 7, 9, 44-3, 245, 247, 251, 268, 278, 280 КУпАП, суд, -

постановив:

Провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.7 та частиною першою ст.287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяТ. Я. Багрій