КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника Бондарця Р.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Згідно постанови, 01.08.2018 року об 11 год. 25 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві на перехресті вул. Ярославська з вул. Почайнинська, не виконав вимогу дорожнього знаку «Дати дороку» та виїжджаючи на перехрестя з другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до зіткнення та пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив вимоги п.16.11 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, оскільки суд розглянув справу без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин даної справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про порушення ним вимог п.16.11 ПДР України та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому апелянт зазначає, що під`їжджаючи до перехрестя вул. Ярославська - вул. Почайнинська з другорядної дороги (вул. Ярославська), він виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу», після чого, переконавшись у відсутності перешкод, наскільки це дозволяла дорожня обстановка, виїхав на вказане перехрестя та коли він вже майже закінчив свій маневр відчув удар у ліву частину свого автомобіля від автомобіля «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на великій швидкості по вул. Почайнинська.

Також звертає увагу, що на вул. Почайнинська, в порушення вимог п.15.9 ПДР України, безпосередньо перед перехрестям з вул. Ярославська по якій він рухався, були припарковані автомобілі, що створювало для нього обмежену оглядовість, а водій автомобіля «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Почайнинська, не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого не зміг вчасно загальмувати.

Апелянт вважає, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулась через неуважність водія автомобіля «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 та порушення ним правил проїзду перехресть, оскільки згідно схеми ДТП на даному перехресті зі сторони вул. Почайнинська відсутній дорожній знак «Головна дорога», а тому за відсутності знаку пріоритету, водій ОСОБА_2 повинен був керуватись п.16.5 ПДР України та вважати, що перебуває на другорядній або рівнозначній дорозі і відповідно до п.16.11 або 16.12 Правил пропустити його ( ОСОБА_1 ) автомобіль.

Отже, на переконання апелянта, у даній дорожній ситуації саме дії водія автомобіля «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, оскільки безпосередньо перед зіткненням він ( ОСОБА_1 ) вже перебував на перехресті та зупинився перед пішохідним переходом на виїзді з перехрестя щоб пропустити пішоходів, в той час як водій автомобіля «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , рухаючись по вул. Почайнинська та виявивши небезпеку для руху, повинен був виконати вимоги п.п. 12.1, 12.3 ПДР України та відповідно зменшити швидкість або зупинитись.

Крім того апелянт зазначає, що пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження в справі про адміністративні правопорушення. Вважає, що системний аналіз положень статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі й вини особи у його вчиненні, тобто закриття провадження у справі з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких взаємовиключних рішень в одній постанові є порушенням права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що при розгляді даної справи вказані вимоги закону були дотримані судом першої інстанції, який всебічно, повно і об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини та прийняв рішення (постанову), зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 заперечував свою вину у виникненні даної дорожньо-транспортної пригоди, вказуючи, що рухався по вул. Ярославська в м. Києві та на перехресті з вул. Почайнинська мав намір продовжити рух прямо, при цьому на вул. Почайнинська безпосередньо перед перехрестям стояли припарковані автомобілі, які обмежували йому оглядовість. Також зазначив, що виїжджаючи на вказане перехрестя з другорядної дороги, він впевнився у безпечності свого маневру та за відсутності перешкод для подальшого руху виїхав на перехрестя, однак коли він зупинився перед пішохідним переходом на виїзді з цього перехрестя, пропускаючи пішоходів, водій автомобіля «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , рухаючись на великій швидкості по вул. Почайнинська, здійснив зіткнення у ліву частину його автомобіля.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_1 п.16.11 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення і пошкодження транспортних засобів, та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим відповідає фактичним обставинам справи та об`єктивно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №118757 від 01.08.2018 року (а.с. 1) згідно якого ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи на нерегульоване перехрестя, не виконав вимогу знаку 2.1 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого відбулось зіткнення з вказаним транспортним засобом; даними, відображеними на схемі місця ДТП від 01.08.2018 року (а.с. 2), яка без зауважень підписана обома учасниками даної пригоди, щодо місця зіткнення, локалізації і характеру механічних пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП та взаємного розташування автомобілів на проїзній частині одразу після зіткнення, а також письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, які були відібрані працівниками поліції безпосередньо на місці пригоди (а.с. 3, 4).

Судом першої інстанції належним чином були досліджені дані, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким дана відповідна правова оцінка, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що сукупність наявних в матеріалах справи доказів з достатньою повнотою підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 п.16.11 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до положень п.п. 1.3, 1.4 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані виконувати їх вимоги, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Приписами пункту 16.11 Правил дорожнього руху України встановлено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Отже, на виконання вищевказаних вимог Правил дорожнього руху, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, водій автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Ярославська в м. Києві та наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Почайнинська, яка є головною дорогою по відношенню до напрямку руху його автомобіля, мав би виконати приписи пункту 16.11 ПДР України та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» і надати можливість проїхати вказане перехрестя автомобілю «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який в цей час рухався по вул. Почайнинська, тобто наближався до перехрестя вул. Почайнинська - вул. Ярославська по головній дорозі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що зіткнення транспортних засобів відбулось через неуважність водія автомобіля «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 та порушення ним вимог п.п. 12.1, 12.3 ПДР України, який рухаючись по вул. Почайнинська в м. Києві, значно перевищив встановлену швидкість руху, внаслідок чого останній не зміг вчасно зреагувати на перешкоду та відповідно зменшити швидкість або зупинитись, що на думку апелянтів перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його захисником не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин.

Посилання апелянтів на ту обставину, що автомобілі, які були припарковані по вул. Почайнинська безпосередньо перед перехрестям, створювали для ОСОБА_1 обмежену оглядовість, а також те, що на даному перехресті зі сторони вул. Почайнинська, по якій рухався автомобіль «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , відсутній дорожній знак «Головна дорога», а тому за відсутності знаку пріоритету, останній повинен був керуватись п.16.5 ПДР України та вважати, що перебуває на другорядній або рівнозначній дорозі, є безпідставними, оскільки це не звільняло водія ОСОБА_1 від обов`язку дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, як того вимагає встановлений дорожній знак 2.1 Правил дорожнього руху України.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він вже виїхав на вказане перехрестя та зупинився перед пішохідним переходом на виїзді з перехрестя щоб пропустити пішоходів, а водій автомобіля «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не дав йому можливості закінчити свій маневр і завершити рух через перехрестя, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки згідно даних зафіксованих на схемі ДТП від 01.08.2018 року (а.с. 2), яка без зауважень підписана обома учасниками даної пригоди, та фотознімках з місця пригоди (а.с. 45-46) щодо взаємного розташування автомобілів на проїзній частині одразу після зіткнення та локалізації механічних пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, зіткнення автомобілів відбулось посередині перехрестя вул. Ярославська - вул. Почайнинська в межах смуги, якою рухався автомобіль «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , що з урахуванням локалізації отриманих пошкоджень автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме пошкодження лівої передньої та задньої частини автомобіля, спростовує версію ОСОБА_1 щодо обставин і механізму виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що безпосередньо перед зіткненням він вже перебував на перехресті та закінчував свій маневр виїзду з цього перехрестя.

Також апеляційний суд відмічає, що статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно приписів ч.2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п.7 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності певних умов, а саме вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення та сплив строку, передбаченого статтею 38 цього Кодексу, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

Крім того слід зазначити, що приписами статті 38 КУпАП визначено строки накладення адміністративного стягнення, а не строки притягнення до адміністративної відповідальності, тобто сам розгляд справи про адміністративне правопорушення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм КУпАП дозволяє дійти висновку, що закриття провадження у справі за п.7 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється і закриття провадження з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі у зв`язку зі сплином цього строку необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Отже, з урахуванням сукупності наявних в матеріалах справи доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин даної справи та які беззаперечно вказують на факт порушення водієм ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення та пошкодження транспортних засобів, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Подільськогорайонного суду м. Києва від 17.12.2020 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпА - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова

Справа №758/10982/18; Категорія: ст. 124 КУпАП

Провадження №33/824/969/2021

Головуючий у І інстанції: Отвіновський П.Л.

Головуючий в апеляційній інстанції: Сілкова І.М.