Категорія:ст.44-3 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

секретаря судового засідання Старенько Л.М.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Шевченка Олександра Аркадійовича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2021 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого керуючим магазину «Алло», за ст.44-3 КпАП України,

В С Т А Н О В И В

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.01.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень..

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 14 листопада 2020 року, о 11.30 годин, перебуваючи на посаді керуючого магазину «Алло», що по вулиці Сухомлинського, 1, сектор Б, 230, в місті Луцьку, Волинської області, допустив роботу магазину та прийом відвідувачів чим порушив правила карантину та положення Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 зі змінами від 11 листопада 2020 року № 1100, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КпАП України.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - Шевченко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ОСОБА_1 не погоджується із зазначеною постановою у зв`язку з її необґрунтованістю, безпідставністю та протиправністю, а також через порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить постанову суду першої інстанції скасувати, а справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити за відсутності складу інкримінованого правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній мотивів, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст.245 КпАП України визначено, що завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.278 КпАП України визначено, що під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не дотримався вище зазначених вимог закону та дійшов необґрунтованих висновків про притягнення до адміністративної відповідальності та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України.

Відповідно до ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З представлених матеріалів адміністративної справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 14.11.2020 року о 11 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді керуючого магазину «Алло», що по вулиці Сухомлинського, 1, сектор Б, 230, в місті Луцьку, Волинської області, допустив роботу магазину та прийом відвідувачів чим порушив правила карантину та положення Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 зі змінами від 11 листопада 2020 року № 1100, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КпАП України.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Диспозиція ст.44-3 КпАП України встановлює адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тобто дана норма носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за вчинення ряду окремих незаконних діянь, які врегульовані законодавством України.

Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 11 березня 2020 року N211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, заборонено до 24 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування, пальним, деталями та приладдям для транспортних засобів та сільськогосподарської техніки, засобами гігієни, лікарськими засобами та медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом, добовим молодняком свійської птиці, засобами зв`язку та телекомунікацій, в тому числі мобільними телефонами, смартфонами, планшетами, ноутбуками та іншими товарами, що відтворюють та передають інформацію, за умови забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя та очей) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, перебування в приміщенні не більше одного відвідувача на 10 кв. метрів торговельної площі, а також дотримання інших санітарних та протиепідемічних заходів.

Таким чином, Постановою КМУ від 11 березня 2020 року N 211 не встановлено заборони роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів з метою здійснення торгівлі засобами зв`язку та телекомунікацій, в тому числі мобільними телефонами, смартфонами, планшетами, ноутбуками та іншими товарами, що відтворюють та передають інформацію.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 1100 від 11 листопада 2020 року) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 19 грудня 2020 року на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та від 20 травня 2020 року № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Так відповідно до даної постанови № 641 дійсно запроваджено певні обмеження щодо приймання відвідувачів, проте такі обмеження встановлено виключно для суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері торгівельного і побутового обслуговування населення, при цьому з певними виключеннями дозволена торгівля виробами медичного призначення, торговельна діяльність із здійсненням адресної доставки замовлень тощо.

Судом встановлено, що згідно наказу № 643 вк від 19.02.2019 року ТзОВ «АЛЛО» вбачається, що ОСОБА_1 з 19.09.2019 року працював на посаді керуючого магазину «Алло» міста Луцьк.

ОСОБА_1 , обіймаючи посаду «керуючого магазином» та будучи найманим працівником, відповідно до його повноважень, затверджених директором ТОВ «АЛЛО», не є особою, яка встановлює режим та графік роботи магазину, та не наділена повноваженнями на припинення роботи магазину з власної ініціативи, тому в розумінні ст.44-3 КУпАП не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Відповідно до ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Отже, відповідальність за порушення вимог щодо заборони роботи суб`єктів господарювання, які приймають відвідувачів, можуть нести тільки суб`єкти господарювання, а не їх працівники, оскільки вони не здійснюють господарську діяльність та не відповідають за дії суб`єкта господарювання, у якому працюють.

Тобто, безпосереднім суб`єктом господарювання, що здійснює відповідну діяльність із надання послуг, є ТзОВ «АЛЛО».

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань, що додані до письмових пояснень у суді першої інстанції, власником та керівником ТзОВ «Алло», є не ОСОБА_1 , а інша особа.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції, визначивши та вказавши посаду ОСОБА_1 , не встановили коло її повноважень, чи у розумінні ст.44-3 КпАП України, він є суб`єктом даного адміністративного правопорушення, а відтак, чи щодо належного суб`єкта було складено протокол, на що суддя під час розгляду справи уваги не звернув.

При цьому, виконання трудових обов`язків зі здійснення торгівлі та керування магазином , не передбачає набуття ОСОБА_1 правового статусу суб`єкта господарювання, оскільки він не зареєстрований як фізична особа-підприємець, а є лише найманим працівником ТзОВ «АЛЛО».

Отже, у даному випадку, відсутній обов`язковий елемент суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення - суб`єкт.

Таким чином, у ході дослідження доказів, виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

У відповідності до ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.294, 247 КпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника Шевченка Олександра Аркадійовича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.