Справа № 635/247/21
Провадження № 3/635/208/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року суддя Харківського районного суду Харківської області Березовська І.В., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3 КУпАП,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді водія ТОВ «Укравтоплюс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №491710 від 24 грудня 2020 року, 24 грудня 2020 року близько 07 години 40 хвилин за адресою: смт. Пісочин, Полтавське шосе, 202/1, 471 км., водій ОСОБА_1 , керуючи автобусом АТАМАН А-09246, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив перевезення пасажирів по міжміському маршруту «Коротич-Харків» №1158 у кількості 28 чоловік, що на 5 чоловік перевищує кількість місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу кількість місць для сидіння - 23, чим порушив п.10.9 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому пояснив, що кількість пасажирів, яких він перевозив, не перевищувала кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу. В салоні маршрутного таксі дійсно стояв один із пасажирів, проте це було пов`язано з тим, що під час рейсу в салоні знаходилась особа без визначеного місця проживання, а тому пасажир не забажав сидіти поруч з нею, тобто одне із місць для сидіння залишилось вільним. Крім того, ОСОБА_1 повністю підтримав подані ним письмові пояснення, згідно якихзазначений у протоколі про адміністративне правопорушення пункт 10.9, який нібито був ним порушений, Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, взагалі не містить. При цьому неконкретність формулювання суті адміністративного правопорушення позбавляє його, як особу, що притягається до адміністративної відповідальності, права здійснювати предметний захист та порушує його процесуальні права. Долучений до матеріалів справи рапорт поліцейського не може вважатись об`єктивним доказом у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, і, у даному випадку, виконує відповідні функції нагляду за дотриманням правил щодо карантину людей. Крім того зазначив, що свідки як на момент зупинки автобусу, так як і на момент складання протоколу були відсутні, та поліцейськими до складання протоколу не залучались. Письмові пояснення свідків, що долучені до протоколу, не містять паспортних даних останніх, складені на заздалегідь надрукованих бланках самим поліцейським, зазначають про порушення інших законодавчих приписів, не містять відомостей щодо кількості пасажирів, які знаходились в маршрутному таксі на момент зупинки та кількості осіб, що перевищувала їх дозволену кількість, не зазначають джерела обізнаності свідків про кількість пасажирів. Долучене до матеріалів справи відео не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, оскільки з нього взагалі неможливо ідентифікувати: у якому саме транспортному засобі проводилась зйомка, так як і неможливо встановити кількість пасажирів, яка знаходивсь в салоні автобуса на момент складання протоколу. Окрім того ці носії не містять ані моделі технічного засобу, яким ніби то здійснювався відео запис, ані назви та номеру носія, на якому такий запис збережено та долучено до матеріалів справи; відеодиск не засвідчений підписом особи, яка складала протокол. Як наслідок, у матеріалах справи відсутні дані, що вказане відео отримане з дотриманням вимог ст. 251 КУпАП, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року, що свідчить про неналежність та недопустимість його як доказу у справі. За вказаних обставин ОСОБА_1 вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 491710 від 24 грудня 2020 року винесений із порушенням вищенаведених положень чинного законодавства, а отже не може вважатися джерелом доказів у справі про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а інших доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, органом, уповноваженим на складання протоколу, не зібрано та до матеріалів справи не долучено.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, прийшов до наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, посадовою особою Управління патрульної поліції в Харківській області наданий протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №491710 від 24 грудня 2020 року.

У відповідності до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається серед іншого місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Встановлено, що адміністративний протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить конкретного, чіткого та зрозумілого формулювання вчиненого ОСОБА_1 правопорушенням.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що останньому інкримінується порушення п.10.9 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 44-3 КУпАП встановлено, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція вказаної норми є бланкетною. Тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно - правового акта, тому, формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені є обов`язковою.

Між тим, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення пункт 10.9, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 , Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, взагалі не містить.

Крім того, до матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,згідно яких до них звернувся представник УПП в Харківській області з проханням взяти участь в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст. 44-3 КУпАП відносно водія транспортного засобу АТАМАН А-09246, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , який під час здійснення руху за автобусним маршрутом «Коротич-Харків» № 1158 допустив перевезення пасажирів в кількості більшій ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Водночас, із пояснень зазначених свідків неможливо однозначно встановити, чи спостерігали вони безпосередньо факт перевезення водієм ОСОБА_1 пасажирів у кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, чи були залучені працівниками поліції пізніше під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 44-3 КУпАП та лише засвідчили послідовність процесуальних дій працівників поліції по роз`ясненню останньому прав та обов`язків, складанню протоколу та врученню копії протоколу правопорушнику.

Письмові пояснення зазначених свідків також не містять відомостей щодо кількості пасажирів, яких перевозив ОСОБА_1 під час здійснення рейсу за маршрутом «Коротич-Харків», а містять лише заздалегідь надруковані на бланку пояснення щодо перевезення водієм пасажирів в кількості більшої, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу.

Відповідно до статті 251 КУпАП фото та відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом було досліджено відеозапис, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, долучений до матеріалів справи відеозапис не дає можливості встановити час та місце здійснення відеозапису та переконатись в тому, що зафіксована на них подія стосується обставин обвинувачення ОСОБА_1 та відноситься до подій, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зазначений відеозапис не дозволяє суду встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи, зокрема, чи дійсно кількість пасажирів перевищувала кількість місць для сидіння, на відеозапису не зафіксований весь салон маршрутного таксі та наявність декількох пасажирів, які стоять у салоні. Із оглянутого відеозапису можна дійти висновку, що один із пасажирів дійсно стоїть на початку салону маршрутного таксі, проте це повністю узгоджується з поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні, про те,що один із пасажирів стояв, оскільки не бажав сидіти поруч з особою без визначеного місця проживання, та не спростовує його пояснень в частині, що кількість пасажирів, яких він перевозив, не перевищувала кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу .

Долучений до матеріалів справи рапорт інспектора взводу №1 роти №6 батальйону №1 УПП в Харківській області Рижкова Є. не може вважатись доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час проведення перевірки щодо виконання карантинних заходів.

Будь-яких інших доказів на підтвердження здійснення водієм ОСОБА_1 перевезення пасажирів у кількості осіб, що перевищують кількість місць для сидіння матеріали справи не містять.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, який має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

За обставин викладених вище, суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_4 не міститься складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 247, 278, 280, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Суддя І.В.Березовська