Справа № 348/2493/20
Провадження № 33/4808/120/21
Категорія ч.1 ст. 44-3 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Шкрібляк
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Шкрібляк Ю.Д., з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Капака В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою (далі АС) ОСОБА_1 , на постанову судді Надвірнянського районного суду від 19 січня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,-

визнаний винуватим за ч.1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

З постанови судді вбачається, що 04.12.2020 року близько 13 год. 00 хв. в с.Зелена, по вул. Центральна, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , будучи водієм маршрутного автобуса марки «ПАЗ 32054 СПГ», д.н.з. НОМЕР_1 , за маршрутом «Надвірна Максимець», здійснював перевезення пасажирів, які перебували без засобів індивідуального захисту, а також особисто знаходився в автобусі не використовуючи маску, чим порушив вимоги Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року (із змінами).

У своїй АС ОСОБА_1 покликається на те, що постанова судді щодо нього є незаконною, необґрунтованою, і такою, що винесена з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Суддя належним чином не дослідив усіх обставин справи та безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності.

Просить постанову судді щодо нього скасувати, закривши провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_1 адвокат Капак В.В. повністю підтримав доводи поданої АС, та заперечив вину його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, просить провадження в справі закрити.

До початку розгляду справи до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він просить розгляд поданої ним АС проводити у його відсутність, однак за участю його захисника адвоката Капака В.М.

В засідання апеляційного суду 17.03.2021 року захисник ОСОБА_1 адвокат Капак В.М. не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Капака В.М., який просить скасувати постанову, а провадження закрити; перевіривши матеріали справи та додані документи, вважаю, що АС слід задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.ст.280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адмінправопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Вказаних вимог закону суддя першої інстанції не дотримався.

Покликання ОСОБА_1 у АС на те, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, є обґрунтованими.

Приймаючи рішення про доведеність винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП та накладенні стягнення на ОСОБА_1 , суддя допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не дав їм належної правової оцінки, а лише формально вказав про них.

З оскаржуваної постанови судді не вбачається, що він дійсно детально досліджував наявні в матеріалах справи докази і ним не наведено правову оцінку в судовому рішенні.

В протоколі про адміністративне правопорушення, зазначено тільки про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, однак, будь-яких інших об`єктивних і достовірних доказів, вказаний протокол не містить, як і не містять матеріали справи.

Разом з тим, розгляд справи повинен відбуватися в межах висновків протоколу про адміністративне правопорушення щодо конкретної особи, а суддя не має права у будь-який інший спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України.

Так, дійсно, пунктом 1 (чинним на момент вчинення правопорушення) Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року визначено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626). (Пункт 1 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020).

Згідно підпункту 1 пункту 10 вказаної постанови (чинного на момент вчинення правопорушення), на території України на період дії карантину забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

У відповідності до підпункту 9 пункту 10 вказаної постанови (чинного на момент вчинення правопорушення), на території України на період дії карантину забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно. (Пункт 10 доповнено підпунктом 9 згідно з Постановою КМ № 1100 від 11.11.2020).

У відповідності до проложень ч.1 ст.443 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

На переконання суду апеляційної інстанції, суддя дійшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Аналізуючи вказані норми слід зазначити, що порушенням правил карантину є робота суб`єктів господарювання у вказаний період у сфері обслуговування населення.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3КУпАП є суб`єкт господарювання - перевізник, а ОСОБА_1 не є таким суб`єктом, а тому не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Крім цього, в матеріалах вказаної справи містяться тільки письмові пояснення самого ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Однак, до протоколу про адмінправопорушення не надано доказів, про те, що ОСОБА_1 дійсно є перевізником або працює на посаді водія.

Згідно поданого захисником Капаком В.М. під час апеляційного розгляду справи витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що у вказаному реєстрі відсутні дані, що ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_4 було подано ряд документів, зокрема довідку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 від 05.03.2021 року, виданої ОСОБА_1 проте, що на момент складання протоколу працівниками поліції, а саме 04.12.2020 року, він дійсно проходив стажування на посаду водія пасажирського автобуса у ФОП ОСОБА_5 по маршруту Надвірна Максимець, згідно договору №20/10/202 від 11.02.2020 року, однак у зв`язку із карантинними обмеженнями на пасажирських перевезеннях та скороченням кількості рейсів, гр. ОСОБА_1 в даний час не працює. Також у вказаній довідці вказано, що на даному маршруті забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема масками та контроль за використанням захисних масок пасажирами, здійснював ФОП ОСОБА_5 .

Згідно поданої копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №576186 ОСОБА_5 дійсно являється фізичною особою-підприємцем.

Згідно копії договору №20/10/202 від 11.02.2020 року підтверджується перевезення пасажирів автомобільним транспортом на приміському автобусному маршруті загального користування, а саме Надвірна Максимець.

Виходячи із сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 р. у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі»(абз.2п.п.5.4п. 5).

Під час апеляційного перегляду встановлено, що будь-яких інших доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адмінправопорушення, до протоколу органом, який уповноважений на складання протоколу не долучено, і в матеріалах справи вони також відсутні.

Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд вважає, що складений протокол про адмінправопорушення щодо ОСОБА_1 , є таким, що суперечить фактичним обставинам справи, а тому не може бути достовірним доказом вчинення ним інкримінованого йому адмінправопорушення. За приписом закону, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Отже, коли вина особи не доведена допустимими та достовірними доказами, то провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні достатні допустимі докази про вчинення ОСОБА_1 зазначеного адміністративного правопорушення, приходжу до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Згідно положень п.2 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

За таких обставин, АС ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП суддя апеляційного суду, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Постанову судді Надвірнянського районного суду від 19 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду Ю.Д. Шкрібляк