Справа № 308/1411/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
23.02.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці ДФС України Селеша О.Я., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав Краснобородько Д.В.,
постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого,
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судового збору.
Таким чином, ОСОБА_1 перевищив встановлений ст. 95 МК України строк доставки транспортного засобу для особистого користування, а саме легкового автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номерний знак Республіки Польщі НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення більше ніж на тридцять діб.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що висновки суду про те, що про порушення митних правил митниці стало відомо тільки в січні 2020 року не відповідають дійсним обставинам справи, не грунтуються на належних і допустимих доказах й не відповідають нормам закону. Вказує, що згідно даних митниці спірний автомобіль ввезено на митну територію України 20.12.2016, строк його вивозу за митну територію України закінчився ще в кінці 2016 року, тобто вже починаючи із січня 2017 року у базах даних містилися відомості про порушення ним режиму «транзит». Таким чином, складаючи протокол про порушення митних правил 31.01.2020 на підставі інформації центральної бази даних Автоматизованої Інформаційної Системи Держслужби, державний інспектор митниці фактично визнає, що під час виконання покладених на органи доходів і зборів завдань використовує автоматизовані інформаційні системи митного оформлення, які дозволяють контролювати зокрема і терміни тимчасового ввезення та вивезення транспортних засобів особистого користування, тобто практично неможливо, щоб порушення, вчинене в грудні 2016 року залишалось поза увагою інспекторів митниці протягом трьох років з дня його вчинення при неодноразовому перетинанні винною особою державного кордону України та було виявлено тільки в січні 2020 року. Зазначені обставини вказують на те, що до складання спірного протоколу 31.01.2020 працівникам митниці достеменно було відомо про перевищення ОСОБА_1 строку тимчасового ввезення автомобіля ще з січня 2017 року. Також стверджує, що за період з січня 2017 року до січня 2020 року неодноразово перетинав митний кордон України та проходив митний контроль. Вказує і на те, що на час скоєння правопорушення та протягом його вчинення частина 6 ст. 470 МК України не діяла, її взагалі в законі не було, а тому він підлягає відповідальності ч. 3 ст. 470 МК України, яка передбачає зовсім інші санкції, в межах шестимісячного строку з першого дня перетинання митного кордону України після скоєння правопорушення. Просить постанову скасувати та закрити провадження в справі у зв`язку із пропуском строку накладення адміністративного стягнення.
Заслухавши пояснення представника Закарпатської митниці ДМС України Селеша О. Ю., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 направлено відповідно до вимог закону; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін до апеляційного суду від нього не надходило; апеляційний розгляд справи неодноразово відкладався.
Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.
Як убачається зі змісту апеляційної скарги, факт перевищення ОСОБА_1 встановленого ст. 95 МК України строку доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на 30 діб, тобто фактичні обставини порушення ОСОБА_1 митних правил, учасниками судового провадження не оспорюється.
Разом із тим, факт ввезення ОСОБА_1 20.12.2016 на митну територію України в митному режимі «транзит» автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номерний знак Республіки Польщі НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , а також перевищення ОСОБА_1 встановленого ст. 95 МК України строку доставки вказаного транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на 30 діб, підтверджується і зібраними митним органом та наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про ПМП від 31.01.2020 (а. с. 1 - 4); відомостями з електронних витягів із ЄАІС Держмитслужби та АСМО «Інспектор» (а. с. 5, 6); письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 7-8); доповідною запискою інспектора Малишки К. (а. с. 13-14) та відомостями із системи «Аркан» (а. с. 19).
Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази є достатніми та достовірно вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні дій, які підпадають під ознаки ч. 6 ст. 470 МК України, а тому, висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України адміністративного правопорушення визнається таким, що ґрунтується на вимогах закону, матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказах, визнається належним чином вмотивованим.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких- небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ОСОБА_2 , яка склала протокол про порушення митних правил, була упереджена при проведенні перевірки та складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що в неї були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, а також про її зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказується в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла у межах наданих їй повноважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що до складання спірного протоколу 31.01.2020 працівникам митниці достеменно було відомо про перевищення ОСОБА_1 строку тимчасового ввезення автомобіля ще з січня 2017 року, - апеляційний суд вважає такими, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України та, відповідно й висновків суду про накладення на нього адміністративного стягнення, і в свою чергу не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Доводи про те, що згідно даних митниці спірний автомобіль було ввезено на митну територію України 20.12.2016, строк його вивозу за митну територію України закінчився ще в кінці 2016 року, тобто вже починаючи із січня 2017 року у базах даних містилися відомості про порушення з мого боку режиму «транзит», у зв`язку з чим, складаючи протокол про порушення митних правил 31.01.2020 на підставі інформації центральної бази даних Автоматизованої Інформаційної Системи Держслужби, державний інспектор митниці фактично визнає, що під час виконання покладених на органи доходів і зборів завдань використовує автоматизовані інформаційні системи митного оформлення, які дозволяють контролювати, зокрема і терміни тимчасового ввезення та вивезення транспортних засобів особистого користування, тобто практично неможливо, щоб порушення, вчинене в грудні 2016 року залишалось поза увагою інспекторів митниці протягом трьох років з дня його вчинення при неодноразовому перетинанні винною особою державного кордону України та було виявлено тільки в січні 2020 року, - апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі жодним чином не свідчать про сплив строку накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення ним митних правил, що у свою чергу свідчить і про безпідставність доводів апеляційної скарги про те, що висновки суду про те, що про порушення митних правил митниці стало відомо тільки в січні 2020 року не відповідають дійсним обставинам справи, не грунтуються на належних і допустимих доказах й не відповідають нормам закону. При цьому апеляційний суд зазначає, що апелянтом не надано будь-яких доказів (копії закордонного паспорта) у підтвердження фактів неодноразового протягом трьох років з дня ввезення автомобіля на митну територію України перетину державного кордону України.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що митний кодекс не містить визначення поняття триваючого правопорушення, проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, що пов`язані з тривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, припиняються або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності, і дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності, тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності), а саме ці дії безперервно порушують Закон протягом якогось часу, а іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.
Тому, апеляційний суд погоджується з висновком про те, що діяння (бездіяльність) ОСОБА_1 щодо не вивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі митної території України, характеризується тривалим невиконання встановленого приписами МК України обов`язку, і вчиняючи такі діяння, порушник перебував у стані безперервного порушення Закону, як наслідок, відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.
Із урахуванням наведеного, обґрунтованим є висновок суду про те, що передбачене ст. 470 КУпАП правопорушення є триваючим, і порушення ОСОБА_1 митних правил виявлено 31.01.2020, а тому на час розгляду справи 11.03.2020, передбачений ч. 1 ст. 467 МК України шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення не сплив.
Тому, як такі, що не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що за період із січня 2017 року до січня 2020 року ОСОБА_1 неодноразово перетинав митний кордон України та проходив митний контроль.
Доводи апеляційної скарги про те, що на час скоєння правопорушення та протягом його вчинення частина 6 ст. 470 МК України не діяла, її взагалі в законі не було, а тому його слід притягувати до відповідальності ч. 3 ст. 470 МК України, яка передбачає зовсім інші санкції, в межах шестимісячного строку з першого дня перетинання митного кордону України після скоєння правопорушення, - апеляційний суд також не бере до уваги. При цьому, апеляційний суд враховує те, що оскільки Закон № 2612-VIII від 08.11.2018 «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» набрав законної сили 22.08.2019, то з 22.09.2019 ОСОБА_1 перевищив більше ніж на тридцять діб строк вивезення транспортного засобу за межі митної території України. Також апеляційний суд бере до уваги те, що днем виявлення правопорушення є 31.01.2020 і таке правопорушення є закінченим із моменту його виявлення під час здійснення митних процедур 31.01.2020, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про порушення митних правил. Крім того, апеляційний суд враховує те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового порядку застосування статей 470 та 481» № 395-ІХ від 19.12.2019 передбачено, що розділ ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України № № 44-48, ст. 552) доповнено пунктом 9-5 такого змісту: «Установити, що вчинення порушень митних правил, передбачених частинами п`ятою та шостою статті 470 цього Кодексу, виявлених у період з 22 серпня по 31 грудня 2019 року включно, тягне за собою застосування адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьою зазначеної статті».
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні митних правил за ч. 6 ст. 470 МК України, адміністративне стягнення накладено на нього в межах передбаченого ч. 1 ст. 467 цього Кодексу строку, і накладене судом першої інстанції на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника, ступеню його вини, і є достатнім і необхідним для запобігання вчинення ним нових правопорушень, у тому числі й аналогічних, а також для його виховання у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 стягнення належним чином обґрунтованими та вмотивованими, а стягнення необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових проступків, справедливим.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, і на такі стороною захисту в апеляційній скарзі не вказується.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2020 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 6 ст. 470 МК України залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан