Провадження №3/592/48/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Онайко Роман Анатолійович, розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого заступником директора ТОВ «КОМПРЕСОРМАШ»,

за ст. 185 КпАП України

встановив:

22.12.2020 до Ковпаківського районного суду м.Суми надійшов протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст.185 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №068101, 14.12.2020 о 16:05, в м.Суми по вул. Баранівська, 198, ОСОБА_1 не виконав законне розпорядження поліцейського ОСОБА_2 та продовжив рух на автомобілі Nissan Leaf н.з. НОМЕР_1 в якості водія, адже обмежений у праві керування транспортним засобом на підставі постанови Зарічного відділу виконавчої служби у м.Суми №62204571 від 12.10.2020, про що було складено відповідні адміністративні матеріали. Чим вчинив правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП.

В судові засідання призначені, призначені на 29.12.2020, 19.01.2021, 16.02.2021, 26.02.2021, 12.03.2021 ОСОБА_1 не з`явився.

Постанова від 26.02.201 про привід ОСОБА_1 у судове засідання призначене на 12.03.2021 не виконана.

Судом вживалися заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи шляхом направлення рекомендованих повідомлень на відомі адреси місця проживання. Однак жодного разу повідомлення не вручено.

Однак ОСОБА_1 був обізнаним про наявність в суді відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення і не був позбавлений можливості залучити до участі в суді захисника, однак таким правом не скористався.

Згідно з вимогами ст. 268 КУпАП присутність ОСОБА_1 при розгляді справи про адміністрнативне правопорушення є обов`язковою, проте суддя вараховує враховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Заявник зобов`язаний максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, необґрунтоване зволікання з боку судді у розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, оскільки тримісячний строк спливає 14.03.2021, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо - ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання., а у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03) наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Встановлені строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, не вжив заходів для явки до суду, не надав жодних письмових пояснень чи заперечень, тому наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, а тому справу можливо розглянути без його участі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України у Постанові № 8 від 26.06.1992 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Згідно з ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за наслідками розгляду вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати.

При цьому, слід враховувати, що у справі про адміністративне правопорушення протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення містить будь яких даних яку саме законну вимогу працівника поліції не виконував ОСОБА_1 та що невиконання цієї вимоги поліцейського було злісним.

Крім того, до протоколу про адміністративне правопорушення Управлінням патрульної поліції в Сумській області Департаментом патрульної поліції Національної поліції України були подані наступні докази:

-постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 12.10.2020, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів;

-відеозапис з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що при складанні даного протоколу, поліцейський особисто повідомляє, особі що притягується до адміністративної відповідальності, що його дії, які полягають у керуванні автомобілем після попередження його про те, що подальший рух заборонений «не є злісною непокорою, але є невиконанням законної вимоги поліцейського».

Тобто, не тільки протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про відсутність злісної непокори законній вимозі поліцейського, а ця обставина не підтверджена жодними доказами. Більш того, з відеозапису події вбачається, що сам поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення пояснював про відсутність такої ознаки в діях ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення суд дійшов висновку, що у даному випадку в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП, зокрема матеріалами справи не підтвердження вчинення ОСОБА_1 злісної непокори, а саме відмови від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог поліцейського, зважаючи, що диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність саме за злісну непокору як законному розпорядженню, так і вимозі поліцейського.

Статтею 62 Конституції України, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суддя приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винуватим у вчиненні правопорушення встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення за обставин викладених у протоколі, що є предметом розгляду.

Зважаючи на вищевикладене, вважаю за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справ про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Р.А. Онайко