Номер провадження: 33/813/1192/21
Номер справи місцевого суду: 522/4096/21
Головуючий у першій інстанції Осік Д.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря - Дубрянської Н.О., адвоката Дімова А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

встановив:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 17 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454,0 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 28.02.2021 року о 20 год. 50 хв. в м. Одесі по вул. Гаванна, 7, громадянин ОСОБА_1 перебував на вулиці без документів що посвідчують особу, чим порушив п.п. 2 п. 3 постанови КМУ № 104 від 17.02.2021 зі змінами до постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року. Даними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1). ОСОБА_1 не було сповіщено про час, місце та дату судового засідання;

2). Судом першої інстанції не було звернуто уваги на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з істотними порушеннями до Порядку оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженого уповноваженим Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 року із змінами, згідно наказу Уповноваженого 14.02.2018 року №3/02-18;

3). Свідками у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №270568 були близькі родичі - мати ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_3 , перебуваючи під тиском правоохоронців, вони не могли належним чином користуватися своїми процесуальними правами.

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою визнати провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення адвоката Дімова А.П., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, повторно дослідивши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновків що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова районного суду - скасуванню, з наступних підстав.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

На думку апеляційного суду, вирішуючи справу, суд першої інстанції, всупереч ст. 251, 252 КУпАП з достатньою повнотою не дослідив та не перевірив докази у справі, що призвело до помилкових висновків в їх оцінці на предмет допустимості та достовірності, як доказів у справі та необґрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні постановленого йому у провину адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП обґрунтований наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 270568 від 28 лютого 2021 року та іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд, надаючи правову оцінку законності прийнятого судом першої інстанції рішення враховує, що суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Натомість, диспозиція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Таким чином, зазначена вище норма ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених в інших нормативно-правових актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Як вбачається із матеріалів справи, працівниками поліції 28 лютого 2021 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП серії АПР18 № 270568 у зв`язку із тим, що останній 28.02.2021 року о 20:50 год. в м. Одесі по вул. Гаванна, 7, перебував на вул. без документів, що посвідчують особу, чим порушив п.п. 2, п. 3 ПКМУ № 104 від 17.02.2021 року із змінами до ПКМУ № 123 від 09.12.22020 року.

В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 міститься посилання на порушення особою п.п. 2, п. 3 ПКМУ № 104 від 17.02.2021 року із змінами до ПКМУ № 123 від 09.12.22020 року.

Згідно з п.п. 2, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 104 від 17.02.2021 року із змінами до постанови Кабінету Міністрів України № 123 від 09.12.2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» пункт 3 викладено в такій редакції:

«3. З 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється : 2) перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні;»

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що особу ОСОБА_1 було встановлено за ППУ для виїзду за кордон ЕК637422 від 07.10.2009 року. Тобто, на момент того, коли на вулиці працівниками поліції було зупинено ОСОБА_1 для перевірки його особи, він при собі мав закордонний паспорт. В якому вказано ім`я та прізвище особи, мається фотокартка, вказано рік та місце народження та інш. дані.

Однак, при розгляді справи судом першої інстанції не було враховано даного факту, та не надано жодної правової оцінки зібраним доказам у матеріалах справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладений на осіб, які уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення. В порушення норми даної статті до матеріалів справи не було долучено жодних допустимих доказів, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, протокол про адміністративне правопорушення було складено у присутності понятих, однак пояснення даних понятих матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що понятими у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №270568 були його близькі родичі - мати та батько - ОСОБА_3 , а відповідно до ст. 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Інших допустимих та належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 матеріали адміністративної справи не містять,

Апеляційний суд вважає, що встановлення безпосередньо в Конституції України формули презумпції не винуватості, як об`єктивно-правового положення має найважливіший значення для захисту прав та законних інтересів громадян. Хоча цей принцип сформульовано як кримінально-процесуальній, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, неправильно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44 - 3 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення приходжу до висновку, що постанова суду першої інстанції не може бути визнана обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суддя, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова