КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/5171/2021 Категорія: ст. 173 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Бортницька В.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Колокольнікова Вадима Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та застосованозахід впливу у вигляді попередження.

Як встановив суд, ОСОБА_1 20.03.2021року приблизно о 20 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Банкова, буд. 11,наносив надписи з балончика з фарбою на Офіс Президента України, чим вчинив дрібне хуліганство.

Не погодившись з постановою суду, захисник адвокат Колокольніков В.А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку із чим просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Зазначав у скарзі, що суд недостатньо мотивовано аргументував своє рішення, ухвалив його на припущеннях та розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, порушившиімперативну норму ст. 277-2 КУпАП щодо завчасного повідомлення про судове засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Представник скаржника неодноразово звертався до Печерського районного суду м. Києва із клопотаннями про слухання справи за його особистої участі та участі його підзахисного, а також повідомлення про час та дату судового засідання в будь-якій доступній для сприйняття формі. Однак, в порушення норми ст. 271 КУпАП, без жодної мотивації про причини відмови в оскаржуваній постанові, судом було фактично відмовлено захиснику в участі в судовому засіданні.

З наведеного є очевидним, що розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, та порушив вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14, у якій зазначено, що необхідно звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, суд не виконав вказані вимоги закону в повному обсязі та не дослідив належним чином всі обставини справи.

Враховуючи вищевикладене, на думку апелянта, вказана постанова суду є необґрунтованою, показує неповноту проведення судового розгляду, а також те, що при винесенні вказаної постанови суддя порушив право ОСОБА_1 на справедливий судовий захист, недостатньо мотивовано аргументував своє рішення, ухвалив його на припущеннях. Таким чином, оскаржувана постанова суперечить фактичним обставинам справи та поясненням ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Колокольніков В.А. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Колокольнікова В.А., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом та поясненнями.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті 173 КУпАП України передбачає, що об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, передбачає наявність діяння: нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та вчинення інших подібних дій, що як наслідок порушують громадський порядок та спокій громадян. При цьому дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка вчиняє таке правопорушення, усвідомлює, що своїми діями порушує громадський порядок і спокій громадян, та бажає чи свідомо припускає прояв неповаги до суспільства.

Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №381031 від 24.03.2021року, ОСОБА_1 20.03.2021 року близько 20 год.00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 11, вчинив дрібне хуліганство, а саме розмальовував (наносив надписи) балончиком з фарбою офіс Президента України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за статтею 173 КУпАП України.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений КУпАП, а тому, як доказ, протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законодавством. Згідно із ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення мають зазначатися, серед іншого, суть адміністративного правопорушення і нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Однак у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 , не відображено об`єктивну сторону правопорушення, оскільки не зазначено і не розкрито наслідки порушення громадського порядку і спокою громадян, настання яких прямо передбачене диспозицією статті 173 КУпАП України, як обов`язкова ознака об`єктивної сторони правопорушення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, зважаючи на те, що у ньому не викладено всіх обставин, в тому числі всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Вищенаведене є підставою для висновку про те, що протокол серії ВАБ №381031 від 24.03.2021 року (а.с.1)не є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Щодо інших, наявних у справі доказів, якими суд обґрунтував оскаржувану постанову, слід зазначити наступне.

Рапорти поліції не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, на чому акцентував увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а.

Рапорт відображає однобічну позицію працівника поліції, який склав даний Рапорт за наслідками складення Протоколу, тобто вже мав наперед встановлену думку щодо вчинення адміністративного правопорушення, і не може бути покладеним єдиним в основу будь-якого судового рішення, адже по суті не відображає думки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

При цьому, в тексті рапорту (а.с.2), долученого до протоколу, надається посилання на Інтернет ресурс, де адміністративне правопорушення вчиняє ОСОБА_1 , а в даній справі до адміністративної відповідальності притягнутий ОСОБА_1 .

Таким чином, вищенаведений письмовий доказ містить у собі суперечності, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про його належність, допустимість та достатність.

Не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення і його пояснення (а.с.3), додані до протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки у цих поясненнях ОСОБА_1 зазначає про відсутність в його діях складу будь-якого адміністративного правопорушення.

Таким чином, обставини поведінки ОСОБА_1 , які були встановлені апеляційним судом, не свідчать про його прагнення показати зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, не свідчать про те, що такі дії були вчинені саме з мотивів неповаги до громадського порядку і спокою громадян, що були безпричинними та порушували громадський порядок і спокій громадян, а тому дії ОСОБА_1 не утворювали об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення,передбаченого ст.173 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Частиною третьою ст.62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі "Малофєєва проти Росії" Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само, не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

У відповідності до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, в зв`язку із чим постанова суддісуду першої інстанції від 01 червня 2021 року є необґрунтованою та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника адвоката Колокольнікова Вадима Анатолійовича в інтересахОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП із застосуванням заходу впливу у вигляді попередження - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП із застосуванням заходу впливу у вигляді попередження - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, а саме за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О.Матвієнко