КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1646/2021 Головуючий у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., за участю секретаря судового засідання Сакалоша Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 3 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі також порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що про судове засідання 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений, розгляд справи відбувся за його відсутності і лише 10 січня 2021 року засобами поштового зв`язку ним було отримано постанову суду. Оскільки він не має юридичної освіти та звільнений з місця роботи негайно після подій 29 листопада 2020 року, то був позбавлений можливості звернутись за належною правовою допомогою. 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 підготовив та подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, проте 2 березня 2020 року вона була повернута із роз`ясненням порядку апеляційного оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином, а саме: шляхом направлення судової повістки-повідомлення на відому електронну адресу скаржника, через яку він направляв до суду першої інстанції квитанції про сплату штрафу та судового збору, про причини неявки в судове засідання він також не повідомив, тому на підставі ч. 6 ст. 294 КУпАП суд визнав неявку особи, яка подала скаргу, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та аргументи апеляційної скарги в частині поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції, копію постанови від 14 грудня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності отримав засобами поштового 10 січня 2021 року, однак вперше з апеляційною скаргою звернувся тільки 18 лютого 2021 року, а після її повернення у зв`язку з недотриманням порядку апеляційного оскарження - 3 березня 2021 року.

Юридична необізнаність особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та звільнення з роботи є суб`єктивною обставиною для вирішення питання поновлення пропущеного строку та не являється належним доказом того, що перешкоджало йому звернутись самостійно або через уповноваженого представника з апеляційною скаргою вчасно, тобто після отримання оскаржуваного судового рішення в десятиденний термін передбачений процесуальним законом.

Окрім того, 27 січня 2021 року ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду першої інстанції електронного листа, до якого прикріпив квитанції від 22 січня 2021 року про оплату штрафу та судового забору на виконання постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року.

В апеляційній скарзі не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало ОСОБА_1 після отримання постанови суду реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішенняпротягом встановленого законом строку і доказів того, що він вживав відповідних заходів, спрямованих на отримання правової (правничої) допомоги також не надано.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними, а відтак відмовляє у поновленні процесуального строку та з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, повертає апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року у справі № 369/15802/20 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко