н/п 3/174/23/2021
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2021 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді-Борцової А.А., за участю секретаря Килинчук Л.Л., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 , розглянувши матеріал, який надійшов з відділення поліції №4 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ст.185 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, працює філія «ВГМК» АТ «ОГКХ», водій, зареєстрований по АДРЕСА_1 ,

якому згідно ст.268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №537504 від 26.02.2021 року, складеного старшим інспектором СРПП відділення поліції №4 Кам`янського РУП Семеновим Г.М., 26.02.2021 року, о 07 годині 45 хвилин, ОСОБА_1 знаходився по вул.Бригадна, 1-а, в с.Посуньки Верхньодніпровського району, перешкоджав руху службового автомобілю «Шкода рапит» 2785, на неодноразові вимоги відійти та не перешкоджати руху транспорту не реагував, почав хватати за формений одяг, тим самим здійснив непокору законним вимогам працівника поліції.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою кваліфіковані за ст.185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 26.02.2021 р. зранку його батько на належному йому автомобілі поїхав в с.Посуньки, а він залишився вдома. Невдовзі йому зателефонував батько та попросив приїхати, пояснив, що його на вул.Бригадна в с.Посуньки, що неподалік їх гаражу, затримали працівники поліції з приводу погано закріпленого номерного знаку на автомобілі та забрали технічний паспорт, виказали підозру, що від нього пахне спиртним. Відразу зібрався і приїхав на вказане батьком місце, на той час працівники поліції, яких було двоє, вже склали відносно батька протокол про порушення ПДР, він також прочитав цей протокол, став казати, що це невірно, однак ОСОБА_2 сказав, що він «надивився ютубу» та вдарив його рукою по обличчю. Після цього він зателефонував на «102» та повідомив, що його вдарив працівник поліції та попросив направити на місце події наряд. Під час його розмови з оператором служби «102» обидва працівника поліції сіли в службову машину, а він в цей час стояв перед їх машиною, чув, що хтось із них сказав, щоб він відійшов, але не звернув на це увагу, бо розмовляв по телефону і хотів, щоб ці працівники поліції залишалися на місці події до приїзду викликаних ним працівників поліції. Однак, працівники поліції вийшли з машини, заламали йому руки за спину, повалили на землю та застосували балончик з газом. За формений одяг працівників поліції не хапав, руху службового автомобіля не перешкоджав, оскільки працівники поліції мали змогу його об`їхати, вимоги відійти від автомобілю не були неодноразовими, це була одноразова вимога, на яку не відреагував, бо був зайнятий розмовою з оператором служби «102». Усе це бачив ОСОБА_3 , який підійшов до них під час цих подій. Потім йому одягли кайданки, його і батька посадили в службову машину, відвезли до відділу , де склали даний протокол. Дії працівників поліції на даний час не оскаржив.

Вислухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свідка, дослідивши письмові матеріали справи та відеозапис події правопорушення, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. « Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Вимогами ст.29 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський захід повинен бути необхідним та пропорційним.

Вимогами ст.. 43 вказаного Закону також передбачено, що поліцейський заздалегідь повинен попередити особу про намір застосувати фізичну силу і особі повинно бути надано достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського.

Виходячи з аналізу вказаних норм, вирішуючи питання чи є в діях особи склад злісної непокори законним вимогам працівника поліції, суд повинен взяти до уваги також поведінку поліцейського або поліцейських під час пред`явлення ними вимоги і за подальшого розвиту подій у зв`язку з цими вимогами та має переконатися, що застосовані до обвинуваченої особи заходи з боку поліції були необхідними та пропорційними ситуації, що склалася і були застосовані відповідно до процедури , установленої законом. Відповідно до усталеної судової практики, злісною непокорою у значенні ст.185 КУпАП є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Таким чином, для визначення наявності і діях обвинуваченої особи складу «злісної непокори» у значенні цього положення має бути доведено як наявність об`єктивної сторони діяння, тобто певної протиправної поведінки з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на протидію виконанню службових повноважень працівниками поліції. Слід брати до уваги, що дії особи, спрямовані на протидію невиправданому і надмірному насильству з боку поліцейського, не можуть кваліфікуватися як злісна непокора за ст..185 КУпАП, оскільки їх мета полягає не у протидії законній діяльності поліції.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ККС ВС у справі № 444/2123/17.

Разом з тим, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що він перешкоджав руху службового автомобілю «Шкода», на неодноразові вимоги відійти не реагував, почав хватати за формений одяг, тим самим вчинив злісну непокору законним вимогам працівника поліції.

Однак, в судовому засіданні ОСОБА_1 вказані обставини заперечує, стверджуючи, що не перешкоджав руху автомобіля, а вимогу відійти від передньої частини автомобіля не виконав, бо був зайнятий розмовою з оператором служби 102, якому повідомив про неправомірну поведінку працівника поліції, за формений одяг працівника поліції не шарпав, не хотів, щоб працівники поліції покинули місце події до приїзду працівників поліції за його викликом.

Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_4 , який пояснив, що 26.02.2021 р., приблизно о 7.30-7.35 год. йшов до свого гаражу. На дорозі побачив батька ОСОБА_5 та двох працівників поліції, ОСОБА_6 пояснив, що його затримали за погано прикріплений знак на автомобілі, попросив бути свідком, не заперечував, але працівники поліції сказили, що цього не треба. Він зателефонував синові і невдовзі прихав ОСОБА_7 . Пішов далі до свого гаражу, але почув голос ОСОБА_8 , який сказав: «За що ти мене вдарив ?», обернувся і побачив, як поліцейські сідають до свого автомобіля, а ОСОБА_9 стоїть перед їх автомобілем, по розмові зрозумів, що він телефонував на «102». Поліцейські вишли з машини, хтось із них сказав, щоб ОСОБА_10 відійшов від машини, але він заперечував, казав, що зараз приїдуть інші працівники поліції і розберуться, за що його вдарили, після чого працівники поліції закрутили йому руки за спину повалили на землю і застосували газовий балончик, після чого посадили його до свого службового автомобіля. ОСОБА_10 кричав, що йому погано, було видно, що йому важко дихати, з дозволу працівників поліції приніс йому води. Також в машину посадили і батька і вони уїхали. Їх машини залишилися на дорозі, закрив їх, зателефонував матері ОСОБА_9 , вона приїхала, віддав їй ключі. ОСОБА_9 не перешкоджав руху автомобіля поліції, при бажанні вони могли його об`їхати.

Доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять, зокрема і відеозапис події правопорушення, який міститься в матеріалах справи, з якого вбачається, що між працівниками поліції та ОСОБА_1 виникла конфліктна ситуація з приводу складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно його батька, внаслідок якої ОСОБА_1 здійснив телефонний дзвінок, повідомивши невстановлену особу про заподіяння йому працівником поліції тілесних ушкоджень та виказав прохання вислати на місце події працівників поліції. В ході цієї розмови одним з працівників поліції була висловлена вимога до ОСОБА_1 відійти від службового автомобіля, після невиконання якої до останнього були застосовані фізична сила та спецзасоби. Даних про те, що ОСОБА_1 хапав будь-кого з працівників поліції за формений одяг, даний запис не містить.

Оцінивши зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що вимоги, висловлені на адресу ОСОБА_1 працівниками полії, зокрема відійти від службового автомобілю, не можуть вважатися законними в сенсі ст.185 КУпАП, оскільки були висловлені під час виниклого конфлікту з останнім з приводу неправомірного, на його думку, складання відносно його батька протоколу про адміністративне правопорушення, ці вимоги не носили неодноразового та наполегливого характеру, і поза розумним сумнівом, вказані вимоги могли бути розцінені ОСОБА_1 як намагання працівників поліції покинути місце події.

До того ж, достатнього часу для виконання цих вимог працівниками поліції ОСОБА_1 надано не було, оскільки відразу ж після висловлення вказаних вимог до нього було застосовано фізичну силу та спецзасоби, що підтверджується вищевказаним відеозаписом.

Доказів того, що ОСОБА_1 хапав працівників поліції за формений одяг, як вказано у протоколі, матеріали справи не містять взагалі.

При таких обставинах, достатніх та беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 , не виконавши вимогу працівників поліції відійти від службового автомобіля, мав умисел саме на перешкоджання їх законній діяльності, суду не надано, і відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, суд тлумачить на користь останнього.

Європейський суду з прав людини у справах «Малофеева проти Pocії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Pocії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, оскільки достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення при обставинах, зазначених у протоколі, яким визначаються межі даного судового розгляду, суду не надано, то склад правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Оскільки будь-яке стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то судовий збір з нього стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 40-1, 185, п.1 ст.247, ст.284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова