КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/5238/20
Провадження № 33/824/531/2021 Суддя 1 інстанції - Домарєв О.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Александрова Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Постановою суду встановлено, що 29.02.2020 року приблизно о 01 год. 37 хв. біля буд. № 10 по вул. Ахматової в м. Києві ОСОБА_1 рухався на автомобілі «Opel» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Александров Д.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції є формальною, невмотивованою. незаконною, постановлена без з`ясування всіх обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ОСОБА_1 не керував автомобілем 29.02.2020. Він відпочивав в закладі "Нова земля" за адресою місто Київ, вул. Ревуцького 4. Між ним та іншими відвідувачами закладу виник конфлікт, який ці відвідувачі спровокували, які були дуже нетверезі. ОСОБА_1 вжив небагато алкоголю, не хотів керувати автомобілем, замовив послугу драйвера, який перебував поряд з закладом, попросив доставити його на автомобілі «Опель Астра» додому до міста Обухів. Драйвер мав при собі посвідчення водія, він сів за кермо автомобіля «Опель Астра» та рушив у напрямок міста Обухів. Через деякий час автомобіль «Опель Астра» наздогнав та зупинив автомобіль патрульної поліції.

Апелянт вказує на те, що в момент зупинки ОСОБА_1 за кермом не перебував, автомобілем не керував, поліція автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не зупиняла, водій підтвердив факт керування, гр. ОСОБА_1 керування категорично заперечував.

Захисник зазначає, що під час перегляду відео з камер поліції не знайшло підтвердження припущення поліцейських щодо пересідання ОСОБА_1 з водійського на пасажирське місце. На думку апелянта, поліцейська навмисно лише коментувала голосно, що водій пересідає, однак на відео відсутні силуети того як в автомобілі особи пересідають, крім того автомобіль не рухається і не гойдається як мало б відбуватися в разі, якщо б в салоні автомобіля відбувалось пересідання. Вікна автомобіля тоновані, на камері не зафіксовано пересідання. Логічно та абсолютно очевидно, якщо б ОСОБА_1 пересідав, він мав би це зробити негайно після зупинки, а не очікувати коли до автомобіля підійдуть поліцейські.

При цьому, апелянт зазначає, що докази керування ОСОБА_1 поліція суду не надала. На камері поліцейського не зафіксовано навіть процесу зупинки автомобіля. Водій-драйвер декілька разів підтвердив факт керування, але ціллю поліцейських був ОСОБА_1 . Драйвер вів себе пасивно, а ОСОБА_1 навпаки захищався від обвинувачень поліцейських, зайняв активну позицію. Він побоювався евакуації автомобіля, який йому не належить. Поведінка драйвера, на думку захисника, демонструвала небажання сперечатися з поліцейськими, намір ухилитися від конфлікту, ігнорування явно незаконних дій та вимог поліцейських щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме не водієм ОСОБА_1 .

Захисник вказує на те, що поліцейський запевняв, що відеодоказ пересідання існує, але на вимогу ОСОБА_1 докази пересідання не надали ані ОСОБА_1 , ані суду.

Апелянт зазначає, що на відео поліцейські пояснили причину зупинки (не працює лівий фонар стоп), але не так як написано в рапорті про нібито керування особою автомобілем у стані (з ознаками) алкогольного сп`яніння.

Окрім того, захисник вказує на те, що в матеріалах справи відсутні пояснення осіб які викликали поліцію, які були свідками того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем.

На думку апелянта, працівники поліції не можуть бути свідками, оскільки є зацікавленими та упередженими особами, їх рапорти не можуть бути доказом керування та пересідання ОСОБА_1 на пасажирське сидіння. Суд не мав права надавати перевагу рапорту поліцейського, вважати ОСОБА_1 водієм, спираючись на рапорт поліцейського за відсутності доказів пересідання на відео з боді-камер.

Окрім цього захисник зазначає, що на відеозаписі о 02 год. 09 хв. працівник поліції заважає висловити особі у присутності 2-х свідків свою позицію та ставлення до вимог поліцейських, перебиває ОСОБА_1 , заважає надати відповідь на вимогу поліцейської. ОСОБА_1 відповів, що «згідний», проте інспектор поліції склала протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт стверджує, що гр. ОСОБА_1 не був водієм в розумінні чинного законодавства, тому він не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також апелянт зазначає, що з урахуванням позиції Верховного суду (постанова по справі № 357/10134/17 від 23.10.2019) підставою для накладення інспектором поліції штрафу може бути фото- та відеофіксація, а також показання свідків. Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням, на думку захисника, не може бути доказом порушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, допитавши свідка ОСОБА_2 , інспектора патрульної поліції - ОСОБА_3 , дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №533258 від 29 лютого 2020 року, відповідно до якого 29.02.2020 року приблизно о 01 год. 37 хв. біля буд. № 10 по вул. Ахматової в м. Києві ОСОБА_1 рухався на автомобілі «Opel» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимогу п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 29.02.2020 рокупо вул. Ахматової, 10 в від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 3);

- у розписці ОСОБА_2 від 29.02.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_2 зобов`язався доставити транспортний засіб «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 до м. Обухів, вул. Миру, 9(а.с. 4);

- у рапорті поліцейського роти №1 батальйону №1 полку №2 управління патрульної поліції у м. Києві ДПП ОСОБА_6 , відповідно до якого 29.02.2020 року під час патрулювання у складі екіпажу Рубін-201 (ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ), близько 01 год. 23 хв. було отримано виклик від Київ-55 про адміністративне правопорушення за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 4 (заклад «Нова земля»), про те, що водій ТЗ «Opel Astra» керує автомобілем у стані алкогольного сп?яніння. Прибувши на місце виклику та обстеживши прилеглу територію за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 4 було зупинено автомобіль «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 . Підійшовши до автомобіля зі сторони водія, він та його колеги стали свідками того, що водій, не виходячи з автомобіля пересів на заднє сидіння, а інша особа пересіла на сидіння водія. Відповідно до чинного законодавства на громадянина ОСОБА_1 у присутності двох свідків було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за порушення п. 2.5 ПДР України (а.с. 5);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 29 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с. 6).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, виявлені працівниками поліції 29.02.2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п. 1,2 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння та пояснив, що 29.02.2020 рокуввечері він зі своєю дівчиною ОСОБА_9 відпочивав в закладі «Нова земля» за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького 4. Між ним та іншими відвідувачами закладу виник конфлікт, який ці відвідувачі спровокували, тому вони вирішили покинути заклад. Оскільки він ( ОСОБА_1 ) вжив небагато алкоголю, не хотів керувати автомобілем, замовив послугу драйвера, який перебував поряд з закладом, попросив доставити його на автомобілі «Опель Астра» додому до міста Обухів. Драйвер мав при собі посвідчення водія, він сів за кермо автомобіля «Опель Астра» та рушив у напрямок міста Обухів. Через деякий час автомобіль «Опель Астра» наздогнав та зупинив автомобіль патрульної поліції. ОСОБА_1 зазначив, що на момент зупинки за кермом перебував драйвер, який надав працівникам поліції своє посвідчення водія та документи на автомобіль, проте інспектори поліції, невідомо чому почали стверджувати, що за кермом був він ( ОСОБА_1 ), однак на його прохання надати докази того, що саме він був за кермом та в подальшому пересів на заднє сидіння, інспектори поліції йому відповіли відмовою, та зазначили, що всі відеодокази будуть надані суду. В подальшому при спілкуванні працівники поліції повідомили, що вбачають в нього ознаки алкогольного сп?яніння та запропонували пройти огляд на стан сп?яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», або у лікаря-нарколога, однак він відмовився від проходження будь якого огляду, оскільки не був водієм.

Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_1 спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 29 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 .

Так з відеофайла .MP4 вбачається, що працівники поліції підійшли до зупиненого ними автомобіля, та працівник поліції стукає в стекло водійської дверки, а інший працівник поліції запитує у напарника: «Що, пересів? Пересів уже?. Після цього, через 7 секунд, відчинилися двері зі сторони водія, з яких вийшов чоловік, який пришвидшено дихав, був схвильований та спльовував слиню. Працівники поліції одразу запитали у нього, навіщо він пересів на сидіння водія, на що він чіткої відповіді не їм надав, однак стверджувально і не відповів, що саме він був за кермом. Дівчина, що знаходилась на передньому пасажирському сидіння в цей час скаржилася працівникові поліції, що у закладі, де вони відпочивали у них з відвідувачами та охороною стався конфлікт, і в результаті чого, охорона закладу бризнула на них сльозогінним газом. Після цього із заднього пасажирського сидіння вийшов ОСОБА_1 та запитав у працівників поліції причину зупинки, на що йому інспектори поліції повідомили, що причиною зупинки стало те, що у автомобілі не горів задній сигнал «стоп». Інспектори запитали у ОСОБА_1 навіщо він пересів з водійського сидіння на заднє пасажирське, проте він почав заперечувати даний факт та попросив надати фото-відео фіксацію такого факту.

На відеофайлі .MP4 інспектори патрульної поліції пояснюють свідкам, що ними було зупинено транспортний засіб, водій якого пересів з водійського сидіння на заднє пасажирське сидіння. При спілкуванні з водієм, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп?яніння. Також працівник поліції роз`яснює свідкам, що вони не бачили чи керував водій транспортним засобом, а їм необхідно лише засвідчити або факт проходження водієм огляду на стан сп?яніння, або відмову водія від проходження огляд. В присутності свідків інспектор поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння або на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога, проте ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду, заперечуючи це тим, що не керував автомобілем. В подальшому водієві ще декілька разів було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі, проте водій всіляко уникав чіткої відповіді, що було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду.

На відеофайлі .MP4 інспектор патрульної поліції зачитав ОСОБА_1 зміст протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП та неодноразово пропонував водієві поставити в ньому свій підпис, проте ОСОБА_1 протягом тривалого свій підпис не поставив. При цьому, з відеозапису вбачається, що під час зачитування інспектором поліції ОСОБА_1 суті правопорушення, зазначеного в протоколі, в якому було зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чоловік, який, згідно відеозаписів вийшов із водійського сидіння після зупинки автомобіля «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , знаходився весь час поруч, проте, будь-яких заперечень з приводу того, що саме він, а не ОСОБА_1 керував автомобілем, не висловлював.

Вказані відеозаписи повністю узгоджуються з поясненнями інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 з приводу складання протоколу про адмінправопорушення, наданими під час апеляційного розгляду, який пояснив, що 29.02.2020 року під час патрулювання у складі екіпажу Рубін-201, близько 01 год. 23 хв. ними було отримано виклик від Київ-55 про адміністративне правопорушення за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 4 (заклад «Нова земля»), про те, що водій ТЗ «Opel Astra» сів за кермо та почав керувати автомобілем у стані алкогольного сп?яніння. Прибувши на місце виклику та обстеживши прилеглу територію, за адресою: м. Київ, вул. А. Ахматової, 10 було зупинено автомобіль «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 . Підійшовши до автомобіля зі сторони водія, він та його колеги стали свідками того, що водій, не виходячи з автомобіля пересів на заднє сидіння, а інша особа, яка сиділа на задньому сидінні, пересіла на сидіння водія. В цей час він стукав у вікно водійської дверки, йому не відкривали, а через лобове скло, яке не було затоноване, та завдяки тому, що позаду за автомобілем «Opel Astra» був припаркований службовий автомобіль поліцейських з ввімкненими фарами, було чітко видно, як водій пересів на заднє сидіння, а особа, що сиділа позаду пересіла на водійське посвідчення. Після цього, особа, яка пересіла з заднього сидіння відкрила водійські двері. Однак, поліцейські, пояснивши, що особисто бачили як водій пересів на заднє сидіння, встановили, що водієм автомобіля, який здійснив пересідання є ОСОБА_1 .. Під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим йому, в присутності двох свідків неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, так і у медичному закладі, проте водій весь час ухилявся від чіткої відповіді, що ними було розцінено як відмова.

Більш того, ОСОБА_3 додав, що факт пересідання водія з водійського сидіння на заднє сидіння підтверджується й описом одягу, в який він був одягнений, адже, особа, яка здійснювала виклик «102», хоч і не повідомила своїх даних, разом з тим, повідомила свій телефон. За цим телефоном, під час слідування до місця виклику, ним особисто (ОСОБА_3 ) було здійснено телефонний дзвінок, і під час розмови особа, що здійснювала виклик поліції, окрім інших обставин, повідомила одяг особи, який сів на підпитку за кермо та поїхав. Опис одягу співпадав саме з одягом ОСОБА_1 .

Відтак, дані відеозаписів із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в сукупності з поясненнями інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 та даними наявного у справі рапорту, спростовують пояснення ОСОБА_1 з приводу того, що він не керував автомобілем, і тому в цій пояснення останнього судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання уникнути від адміністративної відповідальності.

Окрім цього, за клопотанням захисника, під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 , який, з пояснень ОСОБА_1 був на момент зупинки працівниками поліції водієм автомобіля «Opel Astra». Свідок ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 до подій, які відбулися 29.02.2020 року він не знав. В той вечір він їхав до товариша в гості, припаркував свій автомобіль біля закладу «Нова земля», та став йти до будинку товариша. По дорозі зустрів ОСОБА_1 з дівчиною, які попросили завести їх на автомобілі ОСОБА_1 до м. Обухів, оскільки останній перебував у стані алкогольного сп`яніння і не міг сісти за кермо, більш того у них з охороною закладу відбувся конфлікт, внаслідок чого охорона щодо них застосувала сльозогінний газ. На це він погодився, адже, хотів підзаробити, а ОСОБА_1 пообіцяв оплату в сумі 1000 грн. По дорозі до м. Обухів, рухаючись по вул. Ахматової, 10, вони були зупинені працівниками поліції. З моменту зупинки автомобіля до його виходу з водійської двері автомобіля пройшло, на думку, свідка, хвилин 5, проте, чому так довго не відкривав двері, свідок пояснити не зміг. Після виходу з авто, працівники поліції пояснили, що причиною зупинки стало те, що в автомобілі не працював задній сигнал «Стоп» та попросили надати посвідчення водія та документи на автомобіль. Посвідчення він надав своє, а документи на автомобіль брав у ОСОБА_1 , адже, у нього їх не було. Свідок пояснив, що інспекторам поліції на їх запитання з приводу того навіщо він помінявся з водієм місцями, він відповідав, що саме він був за кермом автомобіля в момент зупинки, однак, вони до уваги це не взяли та склали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Окрім того, свідок вказав, що після складання протоколу, саме він написав розписку про те, що зобов`язується доставити авто за місцем призначення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_2 , оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами у справі. Зокрема, свідок ОСОБА_2 повідомив, що до даних подій він не був знайомий з ОСОБА_1 та його дівчиною, а тому є об`єктивним свідком у справі, разом з тим, такі пояснення спростовуються даними відеозапису, наявним у справі. Так, з відеофайлу .MP4 02 хв. 15 сек. вбачається, що дівчина ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , яка також знаходилась в автомобілі з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомляє працівнику поліції, що охорона закладу «Нова земля» їм трьом, вказуючи при цьому і на ОСОБА_2 бризнула в обличчя сльозогінним газом, із - за конфлікту, що виник і відбувся між ними та охороною. Інші ж файли даного відеозапису засвідчують те, що в той час, коли ОСОБА_2 виходив з авто він пришвидшено та тяжко дихав, спльовував слину, а в подальшому о 01 год. 32 хв. знову спльовує слиню, та протирає очі, які є подразненими, що повністю узгоджується зі словами дівчини. Більш того, о 01 год. 31 хв. свідок ОСОБА_2 спілкується з ОСОБА_1 пошепки, а потім щось дістає з автомобіля, допомогаючи ОСОБА_1 та о 01 год. 34 хв. спілкується з дівчиною на ім`я ОСОБА_13 , як з добре знайомими друзями.

Дані відеозапису свідчать про те, що свідок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були знайомими до подій, що трапились, а відтак ОСОБА_2 є зацікавленою особою у даній справі.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, вважаю, що вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли, а судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу адвоката Александрова Д.О., подану в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката Александрова Д.О. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал