Справа № 445/10/21 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 33/811/266/21 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 28 січня 2021 року,

встановив:

цією постановою, відмовлено у задоволенні клопотання трудового колективу ТзОВ «Транс С.М.» про передачу матеріалів справи адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, на поруки трудового колективу.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 26 грудня 2020 року, о 03:10 год. в с. Вороняки, Золочівського району, Львівської області, керував автомобілем «BMW-X5» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 А ПДР України. Огляд проводився в КНП «Золочівська ЦРЛ» лікувально-приймальному відділенні, з результатом огляду: алкогольне сп`яніння, без тілесних ушкоджень 1,63 проміле.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати дану постанову та звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Матеріали справи передати на розгляд трудового колективу «Транс С.М.» для вирішення питання про застосування до особи заходу (заходів) громадського впливу. Зобов`язати керівника товариства повідомити суд, не пізніше як у десятиденний строк з дня отримання матеріалів, про прийняте рішення. Справу відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.

Вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а також прийнята із значними порушеннями процесуальних норм, підлягає скасуванню.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 винуватим себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП визнав повністю та підтвердив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, щиро розкаюється у вчиненому.

Однак, суд обмежився лише констатацією факту визнання вини особою, що притягується до адміністративної відповідальності, втім не здійснив передбаченого процесуальним законодавством детального огляду доказів по справі на їх допустимість та належність.

Наголошує на тому, що зі сторони ОСОБА_1 не було встановлено факту відмови від проходження медичного обстеження, а дії, які вчинялися працівниками патрульної поліції ніяким чином не можна назвати «медичне обстеження».

Таке «медичне обстеження» було проведено без дотримання вимог, передбачених в спільному наказі МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Однак, працівниками патрульної поліції даний факт вперто ігнорувався, а процесуальні документи щодо скоєння адміністративного правопорушення були складені з грубими порушеннями.

В ході розгляду даної справи до суду надійшло клопотання від трудового колективу товариства «Транс С.М», підтримане особою, що притягується до адміністративної відповідальності, про закриття провадження у справі та передачу адміністративних матеріалів на розгляд зазначеного трудового колективу для застосування заходів громадського впливу на підставі ст. 21 КУпАП, із покликанням на те, що ОСОБА_2 за місцем праці характеризується позитивно, адміністративне правопорушення вчинив вперше, щиро розкаюється у вчиненому, трудовим колективом було одностайно прийнято рішення про взяття його на поруки.

До поданого клопотання були долучені протокол загальних зборів товариства « ОСОБА_3 » щодо розгляду питання про надання згоди на передачу матеріалів справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на розгляд трудового колективу. Судом дане клопотання трудового колективу було відхилено.

З таким суб`єктивним і безальтернативним висновком суду апелянт не погоджується, виходячи з наступного.

При розгляді клопотання про закриття провадження у справі та передачу адміністративних матеріалів на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу, суд зобов`язаний приймати до уваги наступні положення.

Відповідно до КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 21 КУпАП. особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу. Положення даної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.

Вимогами ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: серед іншого, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи в сукупності наведене, зокрема, характер вчиненого правопорушення та фактичні обставини справи, враховуючи особу, що притягається до адміністративної відповідальності, який є членом багатодітної сім`ї, має на утриманні неповнолітніх дітей, фактично виступає єдиним джерелом доходу сім`ї, ступінь його вини та майновий стан, також приймаючи до уваги позитивну характеристику особи за місцем праці, згідно якої останній користується авторитетом серед працівників підприємства, до адміністративної відповідальності не притягувався, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують відповідальність, щире розкаяння винного та вчинення правопорушення вперше, також беручи до уваги відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, суд вправі був прийти до висновку про можливість звільнення такої особи від адміністративної відповідальності з огляду на доцільність застосування до нього заходу (заходів громадського впливу), однак, такого не зробив, обмежившись констатацією загальних принципів відповідальності особи, проігнорувавши принцип індивідуалізації відповідальності правопорушника. ?

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення. З повним текстом судового рішення він був ознайомлений після розміщення відповідної інформації 5 лютого 2021 на веб-порталі «Єдиний державний реєстр судових рішень».

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи відносно, якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Крім того, участь у судовому засіданні з розгляду питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є правом, а не обов`язком особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 з не ортмував копію рішення, про результат розгляду справи дізнався 5 лютого 2021 з веб-порталу «Єдиний державний реєстр судових рішень», з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити останньому строк на апеляційне оскарження.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними наведеними у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 052961 від 26 грудня 2020 року ( а.с.3), відповідно до якого ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено у Золочівській ЦРЛ;

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5), з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків;

- висновку №173, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 грудня 2020 року (а.с. 6), відповідно до якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, без тілесних ушкоджень 1,63 проміле;

- відеозаписі, долученому до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд в медичному закладі. В медичному закладі пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого було складено висновок №173;

Доводи апелянта, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання трудового колективу не беруться до уваги апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи та особи, яка вчинила правопорушення, передбачені частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції не зупиняв транспортний засіб, в медичному закладі намагався уникнути від огляду на стан сп`яніння.

Стосовно покликання апелянта на те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735), то дане твердження не ґрунтується на матеріалах справи, та апелянтом не наведено жодних доказів порушення такої інструкції працівниками поліції чи лікарем медичного закладу.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Золочівського районного суду Львівської області від 28 січня 2021 року.

Постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 28 січня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.