ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2021 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника Черкеза І.М., в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2021 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Вирішено вважати ОСОБА_1 позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік з дня винесення постанови про позбавлення такого права.

Стягнуто з ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору в дохід держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_1 07 листопада 2021 року о 15 год. 00 хв. на АД М-19 483 км в с. Мамаївці, вул. Шевченка, 3 керував транспортним засобом Ауді А4, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Драгер Алкотест 7510, що зафіксовано на відеозапис. Результат огляду становить 0.7 промілє.

ЄУНСС №718/2761/21 Головуючий у І інстанції: Скорейко В.В.

Провадження №33/822/733/21 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

Захисник Черкез І.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Вважає, що постанова винесена внаслідок неповноти судового розгляду, без ґрунтовного вивчення всіх обставин вчиненого правопорушення, винесена з порушенням процесуального та матеріального права, а тому є необґрунтованою, незаконною і підлягає скасуванню.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому факту, що у відповідності до наявних відеозаписів у ОСОБА_1 були відсутні ознаки сп`яніння, які зазначені працівниками поліції у матеріалах справи.

Зауважує, що працівники поліції у зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння не запропонували йому пройти такий огляд у найближчому медичному закладі.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення ОСОБА_1 швидкісного режиму у населеному пункті, накладення та сплати такого штрафу, а посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 нібито його сплатив і це зафіксовано відеозаписом не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки проплатити штраф він так і не зміг за наявності проблем з кредитною карткою.

На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення не є належним, допустимим доказом по справі, оскільки інспектором внесено виправлення у графі «дата», що є недопустимо, а також існують розбіжності у часі керування автомобілем ОСОБА_1 зазначеному в даному процесуальному документі і зафіксованому на відеозаписах.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не здійснив ґрунтовний аналіз розбіжностей у часі проходження огляду зафіксованого на відеозаписах та зазначеному на чеку драгера.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 , який просив скасувати постанову районного суду й закрити провадження за відсутності в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, заслухавши пояснення захисника Черкеза І.М., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно зі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, згідно до п. 2.9А ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідальність за невиконання зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Згідно положень ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та спростовуються наступними доказами.

Так, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №225394, згідно якого 07 листопада 2021 року о 15 год. 00 хв. на АД М-19 483 км в с. Мамаївці, вул. Шевченка, 3 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ауді А4, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Alcotest Drager 7510, результат 0,70 ‰. До протоколу додавалися відео з камер СЕ00185, СЕ00143, акт огляду, смс повістка, чек драгера та інші матеріали справи. Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 .

На думку суду, даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення.

При цьому, апеляційний суд, дослідивши вказаний доказ, вважає, що виправлення про, яке зазначив апелянт в своїй апеляційній скарзі, не дає підстав для визнання такого доказу неналежним, оскільки воно є незначним та не змінює суть, обставини вчиненого адміністративного правопорушення та доведеність вини ОСОБА_1 .

Відповідно до розділу І п.6. Інструкції №1452/735 - огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.2) такий огляд був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Огляд проводився за допомогою

приладу Alcotest Drager 7510, результат якого склав 0,70‰ (а.с.3), з яким погодився і сам ОСОБА_1 , підписавши його власноручно та жодних заперечень щодо результатів огляду не надав.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також були безперервно зафіксовані на пристрої для запису відео СЕ00185, СЕ00143, відеоматеріали яких долучено до справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні, відповідно до ст. 251 КУпАП, докази, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вони є належними та допустимими й доводять ту обставину, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зазначеному місці та у зазначений в протоколі час в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що дане провадження розглядалося в межах доказів, зібраних компетентним органом за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і долучення до матеріалів справи письмових доказів, які стосуються зовсім іншого адміністративного правопорушення, зокрема за ст. 122 КУпАП, не є необхідним відповідно до ст. 251 КУпАП. Більш того, ані апелянтом ні ОСОБА_1 не оспорюється законність зупинки останнього поліцейськими.

При перегляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема відеозаписів події правопорушення, апеляційним судом не встановлено порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, які були б підставами для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта щодо порушень працівниками поліції процедури виявлення та направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у зв`язку із його незгодою з результатами огляду приладом Драгер не заслуговують на увагу суду та є нічим іншим, як способом уникнення відповідальності особи, інтереси якої представляє захисник, оскільки, дослідивши наявні відеозаписи, судом не встановлено факту незгоди ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу, а тому працівники поліції не мали підстав для направлення особи для проведення огляду в медичній установі. Більш того, ОСОБА_1 особисто вказав, що напередодні вживав алкоголь.

Крім того, дії працівників поліції, з огляду на заперечення стороною захисту порушення порядку огляду на стан сп`яніння її довірителя, не були ним оскаржені в порядку адміністративного судочинства.

Також матеріали справи не містять жодних клопотань чи зауважень про те, що ОСОБА_1 не згідний із результатами проведеного огляду та бажає повторно пройти дослідження на стан сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції критично відноситься й до доводів апелянта щодо необґрунтованості встановлених працівниками поліції та зазначених у матеріалах справи ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , та вважає їх суб`єктивними, оскільки захисник Черкез І.М. не був присутній на місці події 07 листопада 2021 року, а працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень, а також вимог Інструкції 1452/735.

Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й доводи апеляційної скарги щодо наявних розбіжностей в часі, оскільки, на думку апеляційного суду, вони викликані технічною обставиною, є незначними, а тому вказане не впливає на встановлення наявності чи відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Раманаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9А ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта викладені в скарзі.

За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , про що апелює захист - немає.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Черкеза І.М. залишити без задоволення, а постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2021

року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська