Справа № 675/348/21
Провадження № 3/675/173/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Ізяслав

Суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області Король О.В., розглянувши матеріали Відділу поліцейської діяльності №2 Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання якої по АДРЕСА_1 , працюючої продавцем-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 25.02.2021 року серії ВАБ №521282 констатується те, що 25.02.2021 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_1 (по тексту ОСОБА_1 ), як продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по АДРЕСА_1 відпускала покупців без засобів індивідуального захисту, а саме маски, що закриває рот та ніс чи распіратора, чим порушила вимоги п. 2 та п.п. 2 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Разом з цим, у судовому засіданні 18.03.2021 року ОСОБА_1 вину свою не визнала, вказавши на відсутність складу в її діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, так як вона являється продавцем магазину, а не власником його, а тим більше не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Роз`яснивши ОСОБА_1 вимоги ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, заслухавши її пояснення, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що провадження в справі про її притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Положенням ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статтей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, а також іншими документами.

Вирішуючи справу, суддя виходить з того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Крім того, при ухваленні рішення суддя враховує, що у зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості саме працівник поліції, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Частина 1 статті 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП. Формулювання суті правопорушення не може обмежуватися посиланням на нормативний акт, а повинно також містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією статті 44-3 КУпАП з конкретизацією суті порушення відповідно до вказаних норм законодавства або рішень органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000 року, карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яка діяла на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вбачається, що вона не містить п. 2 та п.п. 2 п. 14, оскільки пункт 2 діяв в попередній редакції згідно Постанови КМ України №104 від 17.02.2021 року.

Суд констатує, що пп. 14 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» діяв виключно до 24.02.2021 року і передбачав, що на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Тобто в протоколі про адміністративне правопорушення від 25.02.2021 року серії ВАБ №521282 вказане невірне посилання на конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ.

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №521282 від 25.02.2021 року, є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ відповідно ст. 252 КУпАП, суддя приходить переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №521282 від 25.02.2021 року складений без дотримання вимог процесуального закону.

Крім цього слід наголосити, що розумінні ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, суб`єктом вказаного правопорушення є суб`єкт господарювання, його посадова особа.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як убачається з долучених до матеріалів справи документів, ОСОБА_2 є найманим працівником - продавцем магазину, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Водночас згідно з даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, трудового договору №2 від 21.07.2009 року випливає, що ОСОБА_3 є найманим працівником фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 . Ця ж обставина підтверджується і довідкою приватного підприємця ОСОБА_4 .

На переконання суду, крім зазначеного вище, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №521282 від 25.02.2021 року працівником поліції вимоги процесуального закону не були виконані, зокрема, не визначено статусу ОСОБА_1 чи є вона тією особою, яка повинна нести відповідальність, у розумінні ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та чи може бути суб`єктом даного правопорушення, а відтак чи на належний суб`єкт було складено протокол.

За таких обставин, навіть не враховуючи фактичну втрату чинності п. 2 та п.п. 2 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, станом на момент складення адміністративнного протоколу, ОСОБА_3 , і під час дії такої редакції, не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, у виді приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення.

Такі обставини також вказують на відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Таким чином, виходячи з вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, оцінивши обставини справи та надані докази, суддя вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 , яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом не доведений, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується судом на її користь.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП слід закрити, за відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 44-3, 246, 247, 254, 256, 266, 268, 278, 279, 283 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом 10-ти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя О.В. Король