Справа № 305/1530/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
28.12.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., за участі секретарки судових засідань Чонка Д.М. та учасників судового провадження : прокурора Закарпатської обласної прокуратури Цар І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
ВСТАНОВИВ :
Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 07.11.2019
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, одружений, працює суддею Рахівського районного суду Закарпатської області, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн..
Із протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 221 від 06.08.2019 та постанови судді від 07.11.2019 вбачається, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду судді Рахівського районного суду Закарпатської області, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно п.п. «ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону), без поважних причин не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані. Так, 19. 03. 2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою усною домовленістю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав довіреність останньому, чим уповноважив останнього укладати правочини щодо розпоряджання (продавати, передавати) за ціну та на умовах за власним розсудом, належного ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_1 , марка - OPEL; модель VECTRA, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , рік випуску 2006 (далі автомобіль). Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою М.П., зареєстрована в реєстрі за № 515676. На підставі отриманої довіреності, ОСОБА_3 в РСЦ 2143 продав автомобіль гр. ОСОБА_4 (договір укладений у РСЦ 26.03.2019 за № 2143/2019/1376879), за ціною 49 000 грн. Відповідно до протоколу обшуку від 20.03.2019 за місцем проживання ОСОБА_1 знайдено грошові кошти - купюри в сумі 6303 долари США. В ході проведення обшуку рідний брат ОСОБА_1 , ОСОБА_5 зауважив, що виявлені кошти отримані його братом за продаж автомобіля. Допитаний ОСОБА_3 пояснив, що 19.03.2019, після попередньої домовленості з ОСОБА_1 , про купівлю його автомобіля, отримав від останнього у приватного нотаріуса ОСОБА_6 генеральне доручення на легковий автомобіль марки Opel Vectra, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 . Після отримання доручення передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6300 доларів США та забрав автомобіль. Відповідно до витягу з офіційного сайту Національного банку України, на 19.03.2019, офіційний курс гривні до іноземної валюти-долар США становив 100 доларів США - 2713.1890 грн, тобто 6300 доларів СІІІА становило 170 100 грн. 26.03.2019 в сервісному центрі МВС України в м. Тячів Орос В.Ю., на підставі договору купівлі-продажу № 2143/2019/1376879 від 26.03.2019 оформив автомобіль на свого родича ОСОБА_4 . Відповідно до договору ціна автомобіля становила 49 000 грн. Згідно до інформації з офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відсутні повідомлення ОСОБА_1 про суттєві зміни в майновому стані у відповідності до вимог ч. 2 ст. 52 Закону. Таким чином, ОСОБА_1 отримав дохід на суму 170 100 грн, що становить 88 прожиткових мінімумів, встановлених на 01.01.2019, що потребує здійснення додаткових заходів фінансового контролю, передбачених ч. 2 ст. 52 Закону, тобто повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора Цар І.І., який судове рішення вважав законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи про адміністративне корупційне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Розгляд справи про адміністративне корупційне правопорушення 28.12.2021 продовжується за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає продовженню її розгляду. При цьому, апеляційний суд бере до уваги таке: ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи апеляційним судом, йому роз`яснювались права та обов`язки, він ознайомлений з її матеріалами, мав право та заявляв клопотання під час її розгляду, а також те, що про час та місце апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду на інший день та відомостей про поважність причин його неявки не подавав, а також не подавав заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.
Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.
Об`єктивні ознаки складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, його об`єктивна сторона має активну форму прояву та полягає у неподанні або несвоєчасному поданні без поважних причин електронної декларації, неповідомленні або несвоєчасному повідомленні про відкриття валютного рахунку чи суттєві зміни в майновому стані та поданні завідомо недостовірних відомостей.
Склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП утворює, у тому числі неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язана з наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Крім того, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризував ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу під яким ст. 10 КУпАП розуміє вчинення адміністративного правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Отже, вирішуючи питання про наявність у діях конкретної особи складу адміністративного, корупційного правопорушення, правопорушення пов`язаного з корупцією, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони цього правопорушення, яка виходячи із визначення поняття, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність правопорушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана щорічно декларувати свої доходи, а також повідомляти про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.
Зазначені правопорушення (за винятком неповідомлення про відкриття валютного рахунка) починаються з дня коли суб`єкт декларування повинен був подати, але не подав декларацію, та триває до припинення правопорушення суб`єктом декларування, тобто до дня подання останнім декларації з порушенням встановлено законом строку.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення апеляційний суд задовольняє з таких підстав.
Апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне корупційне правопорушення, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 , наведених вище вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався та прийняв необґрунтоване рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, не давши належної оцінки всім обставинам справи, зібраним у справі доказам та належним чином не вмотивувавши свої висновки, у тому числі, постановивши судове рішення з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Вирішуючи питання про обґрунтованість оскаржуваної постанови в частині наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, апеляційний суд доходить висновку, що постанова прийнята з недотриманням вимог КУпАП, зокрема, у зв`язку з неповнотою при дослідженні доказів, невірною їх оцінкою, невідповідністю висновків суду, викладених у постанові фактичним обставинам справи.
Такі показання ОСОБА_1 повністю узгоджуються з іншими дослідженими під час апеляційного розгляду доказами, зокрема, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, свідок ОСОБА_7 дружина ОСОБА_1 , дала пояснення аналогічні до пояснень особи, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення ( ОСОБА_1 ).
Свідок ОСОБА_3 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, у суді апеляційної інстанції пояснив, що на прохання ОСОБА_1 погодився допомогти йому у відчуженні автомобіля серії НОМЕР_1 , марка - OPEL; модель VECTRA, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , рік випуску 2006. Для реалізації домовленості по продажу автомобіля 19.03.2019 ОСОБА_1 надав йому довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою МП., і зареєстрована в реєстрі. Відповідно до довіреності йому були надані права на користування та розпорядження автомобілем. Підшукавши покупця повідомив про це ОСОБА_1 . 26.03.2019 між ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 (покупцем) було укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу за № 2143/2019/1376879, який було зареєстровано у сервісному центрі МВС України в м. Тячів, відповідно до якого ОСОБА_1 продав автомобіль за 49 тисяч гривень. Від гр. ОСОБА_4 також довідався, що останнім автомобіль було придбано за ціною, яка, згідно усної домовленості між сторонами, відповідала 6300 доларів США, що у договорі купівлі продажу була вказана сума коштів за проданий автомобіль 49 тисяч гривень. Оскільки гр. ОСОБА_4 не мав всієї суми коштів - 6300 доларів США, тому між ними була укладена усна домовленість про те, що ОСОБА_4 сплатить ОСОБА_1 одразу 49 тисяч гривень, і буде щомісячно передавати певну суму коштів, до повного погашення обумовленої вартості автомобіля, і тому ОСОБА_4 щомісячно передавав ОСОБА_1 кошти, орієнтовно по 600- 700 доларів США на протязі 6 місяців, до повного погашення вартості транспортного засобу. Свідок ОСОБА_3 також показав, що аналогічні за змістом пояснення ним були дані у суді першої інстанції.
Свідок ОСОБА_5 рідний брат особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, у суді апеляційної інстанції пояснив, що 20.03.2019 за місцем проживання ОСОБА_1 співробітниками НАБУ проводився обшук, під час якого було знайдено грошові кошти - купюри в сумі 6303 долари США. Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення його пояснення є неправдивими, такі не відповідають дійсності, оскільки йому не були відомі всі обставини, пов`язані з відчуженням транспортного засобу та наявними у сім`ї брата коштами, у тому числі походження та призначення виявлених під час обшуку коштів. При проведенні перевірки з обставин складання протоколу ніхто з посадових осіб правоохоронних органів його не викликав для дачі пояснень. Окрім того, свідок ОСОБА_5 пояснив, що йому відомо про укладення братом угоди купівлі продажу належного брату автомобіля за ціною 49 тисяч гривень.
Як убачається з протоколу про адміністративне (корупційне) правопорушення, ОСОБА_1 , будучи суддею Рахівського районного суду та відповідно до підпункту б пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України Про запобігання корупції, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, без поважних причин, не повідомив НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані, а саме, про те, що 19.03.2019 ОСОБА_1 , за попередньою усною домовленістю з ОСОБА_3 , надав довіреність останньому, чим уповноважив його укладати правочини щодо розпоряджання (продавати, передавати) за ціну та на умовах за власним розсудом, належного ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_1 , марка - OPEL; модель VECTRA, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , рік випуску 2006 (далі автомобіль). Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою МП., зареєстрована в реєстрі за № 515676. На підставі отриманої довіреності, ОСОБА_3 в РСЦ 2143 продав автомобіль ОСОБА_4 (договір укладений у РСЦ 26.03.2019 за № 2143/2019/1376879), за ціною 49 000 грн. Відповідно до протоколу обшуку від 20.03.2019 за місцем проживання ОСОБА_1 знайдено грошові купюри в сумі 6303 долари США. В ході проведення обшуку рідний брат ОСОБА_1 , ОСОБА_5 зауважив, що виявлені кошти отримані його братом за продаж автомобіля. Допитаний ОСОБА_3 пояснив, що 19.03.2019, після попередньої домовленості з ОСОБА_1 , про купівлю його автомобіля, отримав від останнього у приватного нотаріуса ОСОБА_6 генеральне доручення на легковий автомобіль марки Opel Vectra, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 . Після отримання доручення передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6300 доларів США та забрав автомобіль. Відповідно до витягу з офіційного сайту Національного банку України, на 19.03.2019, офіційний курс гривні до іноземної валюти-долар США становив 100 доларів США - 2713.1890 грн, тобто 6300 доларів СІІІА становило 170 100 грн. 26. 03. 2019 в сервісному центрі МВС України в м. Тячів ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу № 2143/2019/1376879 від 26. 03. 2019 оформив автомобіль на свого родича ОСОБА_4 . Відповідно до договору ціна автомобіля становила 49 000 грн. Згідно до інформації з офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відсутні повідомлення ОСОБА_1 про суттєві зміни в майновому стані у відповідності до вимог ч. 2 ст. 52 Закону. Внаслідок продажу автомобіля ОСОБА_1 отримав дохід на суму 170 100 грн, що становить 88 прожиткових мінімумів, встановлених на 01.01.2019, що потребує здійснення додаткових заходів фінансового контролю, передбачених ч. 2 ст. 52 Закону, тобто повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Відповідно до договору купівлі - продажу № 2143/2019/1376879 від 26.03.2019, який зареєстровано у сервісному центрі МВС України в м. Тячів ОСОБА_1 продав ОСОБА_4 транспортний засіб, серії НОМЕР_1 , марка - OPEL; модель VECTRA, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , рік випуску 2006, за ціною 49 000 (сорок дев`ять тисяч ) грн. Із указаного договору купівлі продажу також вбачається, що у ньому міститься підпис ОСОБА_1 , а не будь-якої іншої особи (т. 1, а. с. 66, 67).
При оцінці вказаних доказів договору купівлі продажу та відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає, що посадовими особами, які проводили перевірку та склали щодо ОСОБА_1 протокол не призначалась і не проводилась почеркознавча експертиза для з`ясування ким саме підписано договір купівлі - продажу автомобіля ОСОБА_1 чи ОСОБА_8 .
Між тим, з`ясування вказаного має суттєве значення для встановлення достовірності відомостей, викладених у протоколі про адміністративне корупційне правопорушення.
Оскільки матеріали справи не містять будь-яких достовірних доказів у спростування того, що договір купівлі продажу автомобіля підписував ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 , апеляційним судом встановленим визнається факт що саме ОСОБА_1 підписував цей договір.
Із заяви ОСОБА_4 № 231248966 від 26.03.2019, яка зареєстрована у сервісному центрі МВС України в м. Тячів 2143, вбачається, що ОСОБА_4 просить зареєструвати за ним автомобіль серії НОМЕР_1 , марка - OPEL; модель VECTRA, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , рік випуску 2006, придбаний ним відповідно до договору купівлі - продажу № 2143/2019/1376879 від 26.03.2019 (т. 1, а. с. 64, 65).
З довіреності від 19.03.2019, посвідченої приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою МП., зареєстрованої в реєстрі за № 515676 вбачається, що вказаного дня ОСОБА_1 уповноважив гр. ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися транспортним засобом, серії НОМЕР_1 , марка - OPEL; модель VECTRA, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , рік випуску 2006, зокрема від його імені укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, у тому числі договори купівлі продажу, одержувати належні йому за цими договорами грошові кошти та вчиняти інші дії, передбачені нормами ЦК України (т. 1, а. с. 73, 74).
З указаної довіреності не вбачається, що ОСОБА_3 , отримавши довіреність передавав ОСОБА_1 будь-які грошові кошти.
Апеляційний суд вважає, що факт надання 19.03.2019 ОСОБА_1 гр. ОСОБА_3 доручення на право користування та розпорядження автомобілем, не призводить до висновку про виникнення у ОСОБА_1 обов`язку на подання декларації про суттєві зміни у майновому стані, оскільки доказом, який підтверджує факт продажу автомобіля є договір купівлі продажу і що саме з часу укладення цієї угоди, за певних обставин, для особи виникає обов`язок на подання декларації про суттєві зміни у майновому стані.
Окрім цього, вищевказане свідчить проте, що саме 26.03.2019 ОСОБА_1 укладена угода купівлі - продажу автомобіля, що саме 26.03.2019 ОСОБА_4 набув право власності на транспортний засіб і що саме з 26.03.2019 у ОСОБА_1 , за певних обставин, виникало зобов`язання на подання декларації про суттєві зміни у майновому стані.
Матеріали справи не містять будь-яких інших доказів про те, що ОСОБА_1 продав автомобіль в інший період часу, ніж указано у договорі купівлі - продажу, чи за іншою ціною.
Зазначеними доказами підтверджуються пояснення ОСОБА_1 про те, що автомобіль ним продано 26.03.2019, а не 19.03.2019, а також те, що продавши автомобіль ОСОБА_1 одразу отримав лише кошти у розмірі 49 (сорок дев`ять) тисяч гривень.
Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, апеляційний суд надає перевагу поясненням ОСОБА_1 , та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , оскільки такі об`єктивно узгоджуються з іншими наведеними вище доказами. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що вищенаведені докази безпосередньо досліджені судом апеляційної інстанції.
При цьому, наявний у справі рапорт начальника сектору протидії корупції УЗЕ в Закарпатській області ДЗЕ НП України Пузяка Ю. не може слугувати однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, за відсутності інших належних та допустимих доказів.
Окрім того, апеляційний суд вважає, що факт виявлення 20.03.2019 при проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 грошових коштів - купюр у сумі 6303 долари США, з огляду на вищенаведене, не дає підстав дійти висновку про те, що саме виявлені кошти були отримані внаслідок укладеної угоди купівлі продажу автомобіля, що посадові особи у підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення повинні були і мали можливість здобути докази, які б не викликали сумніви у їх достовірності.
Ухвалюючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, суддя районного суду обґрунтував своє рішення протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , довідками про співвідношення долара США до гривні на період 19.03.2019 та сервісного центру МВС України в м. Тячів, документами, що підтверджують призначення та перебування ОСОБА_1 на посаді судді Рахівського районного суду, посиланням на Закон України «Про запобігання корупції» ; виходив з факту неподання ОСОБА_1 декларації про суттєві зміни у майновому стані з приводу продажу 19.03.2019 автомобіля за ціною 6300 доларів США, при цьому, фактично не давши оцінку іншим, наявним у справі доказам, у тому числі поясненням самого ОСОБА_1 з приводу укладення договору купівлі продажу автомобіля за 49 000 тисяч гривень, поясненням в цій частині в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , а також іншим письмовим доказам у справі, зокрема, самому договору купівлі - продажу автомобіля від 26.03.2019 р.
При цьому, розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що 19.03.2019 ОСОБА_1 , за попередньою усною домовленістю з ОСОБА_3 , надав останньому довіреність, уповноваживши його укладати правочини щодо розпоряджання (продавати, передавати) за ціну та на умовах за власним розсудом, належного ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_1 , марка - OPEL; модель VECTRA, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , рік випуску 2006.
Вказане свідчить про те, що 19.03.2019 ОСОБА_1 свідку ОСОБА_3 надані лише повноваження щодо користування та розпорядження автомобілем, що відповідно до цієї довіреності ОСОБА_3 не набув право власності на автомобіль.
Одночасно, з цього ж протоколу вбачається, що 26.03.2019 на підставі отриманої довіреності, ОСОБА_3 в РСЦ 2143 продав автомобіль ОСОБА_4 (договір укладений у РСЦ 26.03.2019 за № 2143/2019/1376879), за ціною 49 000 грн.
Вказане свідчить про те, що свідок ОСОБА_3 , не набувши право власності на автомобіль продав його гр. ОСОБА_4 .
При цьому, апеляційний суд зазначає, що посадова особа, яка склала протокол, з огляду на договір купівлі - продажу № 2143/2019/1376879 від 26.03.2019, який зареєстровано у сервісному центрі МВС України в м. Тячів, у якому міститься підпис ОСОБА_1 , а не будь-якої іншої особи, внесла до нього завідомо неправдиві відомості про те, що автомобіль був проданий саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 .
Посилаючись у протоколі на генеральне доручення, отримане ОСОБА_3 у приватного нотаріуса ОСОБА_6 на легковий автомобіль марки Opel Vectra, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , посадова особа, яка склала протокол, не взяла до уваги те, що 19.03.2019 приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою М.П., посвідчена довіреність, яка була зареєстрована в реєстрі за № 515676, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 на користування та розпорядження транспортним засобом.
Вказане свідчить про те, що приватним нотаріусом Небогою М.П. будь-які інші документи на право користування та розпорядження автомобілем не видавались, докази у підтвердження цього у матеріалах справи відсутні.
Апеляційний суд також зазначає, що з постанови суду першої інстанції не вбачається час скоєння адміністративного корупційного правопорушення, у тому числі у ній не вказується на те коли саме настав для ОСОБА_1 обов`язок подання декларації про суттєві зміни у майновому стані, на протязі якого періоду часу ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію про суттєві зміни у майновому стані.
Із постанови суду першої інстанції також не вбачається, що судом першої інстанції вирішувались питання, передбачені главою 4 КУпАП, зокрема питання пов`язані із загальними правилами накладення адміністративного стягнення, у тому числі питання передбачені ст. ст. 33 - 35 цього Кодексу.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що у постанові суду першої інстанції не викладено пояснення свідка ОСОБА_3 щодо часу передачі свідком ОСОБА_1 коштів за придбаний автомобіль, часу продажу автомобіля.
З огляду на вищенаведене, обґрунтованими визнаються доводи апеляційної скарги про невірне встановлення як посадовою особою, що склала протокол, так і судом першої інстанції часу скоєння адміністративного правопорушення 30.03.2019, оскільки належними та допустимими доказами у підтвердження часу (факту) продажу автомобіля є договір купівлі продажу від 26.03.2019, саме з часу укладення якого для особи, яка отримала дохід, за певних обставин, розпочинається відлік часу для подання декларації про суттєві зміни у майновому стані.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у наданому 19.03.2019 ОСОБА_1 гр. ОСОБА_3 дорученні міститься лише посилання на права, які ОСОБА_1 надав ОСОБА_8 , зокрема, право користування та розпорядження автомобілем, і не вказується на те, що ОСОБА_3 набуває право власності на автомобіль (т. 1, а. с. 73), тобто, що саме цього дня відбулось відчуження транспортного засобу на користь ОСОБА_3 ..
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд також зазначає, що Витяг з офіційного сайту Національного банку України про офіційний курс гривні до іноземної валюти-долара США на період 19.03.2019, є неналежним доказом, позаяк договір купівлі продажу автомобіля ОСОБА_1 укладено 26.03.2019.
Не вірним є встановлений посадовою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення і розмір коштів, які отримав ОСОБА_1 - 170 100 грн, оскільки відповідно до витягу з офіційного сайту Національного банку України, на період 19.03.2019, офіційний курс гривні до іноземної валюти-долар США становив 100 доларів США - 2713.1890 гривень, а 6300 доларів СІІІА відповідали 170 930 грн 90 копійок (сто сімдесят тисяч дев`ятсот тридцять гривень дев`яносто копійок).
Апеляційний суд також зазначає, що судом першої інстанції не усунуті суперечності у доказах щодо вартості автомобіля : так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 в РСЦ 2143 продав гр. ОСОБА_4 автомобіль за ціною 49 000 грн, одночасно у цьому ж протоколі вказується на те, що після отримання доручення ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6300 доларів США, як вартість автомобіля, при цьому належним чином невмотивовано висновок про прийняття до уваги або відхилення тих чи інших доказів, приєднаних до справи у підтвердження вартості транспортного засобу.
Ці обставини беззаперечно свідчать про допущені судом першої інстанції процесуальні порушення, про помилковість висновків судді, у зв`язку із чим постановлене по справі рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.
З наведених доказів також вбачається, що, уклавши угоду купівлі продажу автомобіля ОСОБА_1 отримав одразу лише 49 тисяч гривень, що в свою чергу свідчить про те, що у нього не виникало обов`язку у десятиденний строк з моменту продажу автомобіля подати письмове повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, передбаченого ч. 2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції".
Так, відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкт декларування зобов`язаний подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані в разі отримання ним доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01січня відповідного року, в десятиденний строк з моменту отримання такого доходу або придбання майна.
Приймаючи рішення, апеляційний суд також зазначає, що частиною 2 ст. 172-6 КУпАП, дійсно передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.
Дана норма Кодексу не розкриває змісту словосполучення "суттєві зміни у майновому стані.
Але про такі зміни йдеться у статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», якою передбачено додаткові заходи здійснення фінансового контролю стосовно суб`єктів декларування.
Як визначено частиною 2 зазначеної норми Закону, уразі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування,а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб - сайті Національного агентства.
У зазначеній нормі закону законодавець чітко визначився щодо змін у майновому стані суб`єкта декларування. Такі зміни передбачають наявність однієї із зазначених у ч. 2 статті 52 Закону ознак, це : а) отримання суб`єктом декларування доходу і б) придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01січня відповідного року.
Проте із досліджених під час апеляційного розгляду доказів вбачається, що у ОСОБА_1 за результатами продажу автомобіля та отримання ним коштів (49 тисяч гривень), не виникло обов`язку по повідомленню про суттєві зміни у майновому стані.
Тому, враховуючи те, що матеріалами та обставинами справи не встановлено факт отримання ОСОБА_1 доходу на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не був зобов`язаний подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані щодо вищезгаданої угоди купівлі продажу автомобіля, що у свою чергу свідчить про те, що ним не порушено вимоги передбачені ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції». Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження і є слушними. При оцінці вказаних доводів, апеляційний суд вважає, що підстав сумніватися у цих доводах та поясненнях ОСОБА_1 немає, оскільки такі об`єктивно узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів, - такі під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій спростовані не були.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей, а правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України №21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений у ч. 2 ст. 61 Конституції України, при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого правопорушення. Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.
Сукупність наведених вище обставин доводить невідповідність прийнятої судом постанови вимогам закону, свідчить про односторонній та формальний підхід суду щодо об`єктивного, неупередженого та законного розгляду справи на підставі з`ясування всіх обставин, що мають значення для її правильного вирішення та неупередженої оцінки всіх доказів у справі у їх сукупності та взаємопов`язаності.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 також не містять жодних даних про форму вини останнього, про наявність прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та не містять жодних доказів на підтвердження такого умислу.
Враховуючи усі обставини, викладені вище, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона (вина у формі умислу) адміністративного правопорушення та негативні наслідки таких дій, а отже, і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, також відсутній.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом спростовували пояснення ОСОБА_1 про недоведеність його вини у скоєнні правопорушення і вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративного правопорушення.
Тому, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративного правопорушення є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та наявних у матеріалах справи доказах.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За вище викладених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення визнаються обґрунтованими.
Одночасно, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складено неуповноваженою на те посадовою особою, оскільки, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, яка була чинною як на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і на момент апеляційного розгляду вбачається, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються судами, протоколи про правопорушення, передбачені, зокрема, статтями 172-4 - 172-9 КУпАП, мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).
Апеляційним судом також встановлено, що моментом виявлення правопорушення, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 , в даній справі слід вважати саме 15 липня 2019 року.
Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують визнання недопустимими доказів, які отримані під час перевірки факту вчинення адміністративного правопорушення, і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відповідне клопотання, у зв`язку з чим, з метою додержання принципу законності судового провадження та верховенства права, суд доходить висновку про необхідність у застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права та вважає за необхідне керуватись при розгляді даної справи також положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
У зв`язку з наведеним, встановлені апеляційним судом обставини, з урахуванням вимог ст. 89 КПК України, є безперечною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 недопустимим доказом.
Визнаючи протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом, апеляційний суд, бере до уваги вищенаведені недоліки протоколу, і вважає за необхідне застосувати доктрину «плодів отруєного дерева» до інших доказів зібраних у справі, відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка висловлена у постанові від 30.10.2019 року (справа № 455/2/17), згідно якої Верховний Суд, погоджуючись з судами нижчих інстанцій, якими визнано недопустимим доказом висновки експертиз, зазначив, що у рішенні ЄСПЛ «Гефген проти Німеччини» для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H. R. Kadubec v. Slovakia Judgment of 2 Sertember 1998. Reports, 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже стаття 6 не може бути застосована. Однак, Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальним діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.
Зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення її вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.
На підставі вище наведеного апеляційний суд доходить висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення № 221, складений 06.08.2019 року старшим оперуповноваженим міжрайонного відділу № 2 ( м. Хуст) Управління захисту економіки в Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України відносно ОСОБА_1 , визнається недопустимим доказом, що виключає притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.
При оцінці доводів апеляційної скарги про невідповідність складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі зазначається суть вчиненого правопорушення.
Як убачається зі змісту ст. ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Суд не має право самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися у суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи у такий спосіб, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки її доводи про неповноту та поверховість при дослідженні фактичних обставин справи, суперечності у доказах у підтвердження вини ОСОБА_1 , на які покликається посадова особа, що склала протокол, про необґрунтоване притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративні корупційне правопорушення, знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на вищенаведене, оцінивши, кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 КУпАП, є помилковим, необґрунтованим, у зв`язку з чим таке підлягає скасуванню, а провадження у справі при притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172 -6 КУпАП, закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень КУпАП вжиття заходів зі встановлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, складання протоколів про адміністративні правопорушення ; з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів, покладаються на органи Національної поліції України, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і що саме на відповідних посадових осіб органів Національної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів, і вважає, що можливості усунення вищевказаних порушень нормативно-правових актів при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення вичерпані.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В ИВ :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 07.11.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Іван СТАН