Справа №: 438/1360/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2021 року м.Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Карнасевич Г.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 099896 від

19 серпня 2021 року о 21 год. 10 хв. в м. Бориславі Львівської області по вул. Трускавецькій, 15, ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки «MERSEDES BENZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Зазначені дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 просив провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення. Ствердив, що 19.08.2021 року о 21 год. 10 хв. в м. Бориславі Львівської області по вул. Трускавецькій, 15, транспортним засобом - автомобілем марки «MERSEDES - BENZ», державний номерний знак

НОМЕР_1 , не керував. Його автомобіль був припаркований на узбіччі, в якому знаходились його товариші ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Коли до автомобіля підійшли працівники поліції, він сидів за кермом, так як погано себе почував та прийняв ліки. На їх вимогу він представив всі необхідні документи. Під час спілкування з ними працівники поліції висловили йому претензії, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та почали складати протокол, так як він являється власником даного автомобіля. Він пояснив їм, що даним автомобілем не керував, ним керує його товариш ОСОБА_2 , який на даний час пішов у магазин, щоб купити води, щоб він міг прийняти ліки. Його пояснення працівники поліції проігнорували та склали протокол. Буквально зразу до автомобіля підійшов його товариш ОСОБА_2 та сів за кермо в присутності працівників поліції. ОСОБА_2 ніхто не пропонував пройти огляд на стан сп`яніння, до медичного закладу їхати не пропонували. Після цього поліцейські склали протокол та якісь інші документи, від підпису яких він відмовився, так як автомобілем не керував.

Крім того, зазначив, що поліцейські відпустили водія ОСОБА_2 , якого ніхто не освідчував і він разом з ним та товаришем ОСОБА_3 поїхали додому.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 показав, що

19.08.2021 року о 21 год. 10 хв. в м. Бориславі Львівської області по вул. Трускавецькій, ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем марки «MERSEDES-BENZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , не керував. Цим автомобілем керував він, спиртних напоїв цього дня не вживав. Припаркував автомобіль на узбіччі у м. Бориславі Львівської області по вул. Трускавецькі, і пішов до магазину, щоб купити води, так як ОСОБА_1 стало погано і він мусів випити ліки. Коли повернувся до автомобіля, дізнався, що на

ОСОБА_1 склали протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 постійно знаходився на задньому сидінні в автомобілі, так як погано себе почував. На його зауваження, що це він керував транспортним засобом, ніхто не реагував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дав аналогічні пояснення які були надані свідком ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Згідно з ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту, а тому, досліджуючи всі наявні докази, суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 099896 від

19 серпня 2021 року убачається, що цього числа о 21 год. 10 хв. в м. Бориславі Львівської області по вул. Трускавецькій, 15, ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «MERSEDES BENZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, тобто, вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Проте, як було встановлено в судовому засіданні, жодні докази щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом відсутні. У свідка ОСОБА_2 пояснення не відбиралися, незважаючи на те, що він стверджував про керування ним транспортним засобом. Автомобіль працівники поліції не зупиняли. Такий знаходився на узбіччі, а

ОСОБА_1 перебував в салоні автомобіля не керувавши ним. У протоколі в графі «свідки чи потерпілі» усупереч п. 2.3. Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 №3/02-18) (далі Порядок №3/02-15), жодні відомості щодо свідків відсутні, як і відмітки про те, що гр. ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, що свідчить про неналежне оформлення цього протоколу та порушення поліцейським порядку його складання.

Також такі відомості не містяться у відеоматеріалах.

Як встановлено під час розгляду справи,результат алкотесту «Драгер» та висновок щодо результатів медичного оглядуз метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у матеріалах справи відсутні. Працівники поліції проходити будь які тести не пропонували.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №25-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку та обставини справи свідчить про те, що працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини.

Так, у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ССПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» неприпустимим є спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства») оскільки такі відомості не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким чином, враховуючи, що всі розбіжності та сумніви тлумачаться на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а відтак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Суд, будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Pocii»(Karelinv.Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Аналізуючи викладене та відповідно до положень ст.252 КУпАП, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що у даному, конкретному випадку не доведено склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки вину обґрунтовано на недостатніх доказах, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного і міжнародного законодавства, а тому вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закритим на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП України, відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя