справа №619/363/21
провадження №3/619/144/21
Постанова
17 березня 2021 року Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В., захисника Мироненка С.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
27 грудня 2020 року поліцейським СРПП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Грінченком В.П. складено протокол серії ДПР18 № 162395, згідно даним якого, 27.12.2020 о 06 год 45 хв у с. Лісне вул. Горького, 2-В, ОСОБА_1 керував транспортним засобом PEUGEOT PARTNER, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, нестійка хода. Від проходження на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків у медичному закладі, а також від проходження освідоцтва за допомогою газоаналізатора Драгер 6820, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав повністю та пояснив, що 27.12.2020 під час зупинки його поліцейським він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Того дня він разом з ОСОБА_2 рухався на своєму автомобілі. Його зупинили працівники поліції та спитали чи вживав він алкоголь, на що він відповів, що не вживав. Поліцейський сказав, що йому необхідно підписати протокол про те, що його зупиняли та в якому буде зазначено, що він учора випив 0,5 л пива та йому за це нічого не буде. Він попросив продути трубку «Драгера», але поліцейський сказав, що не потрібно та, що це лише формальність. Коли він спілкувався з поліцейським ніяких свідків і понятих не було, окрім ОСОБА_2 , який знаходився в його автомобілі. Йому не зрозуміло чого в протоколі зазначено, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та ніякого направлення для проходження огляду в медичному закладі в присутності понятих поліцейський не виписував. Крім того, посвідчення водія у нього не вилучалось.
У судовому засіданні захисник Мироненко С.М. просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП, оскільки пройти тест газоаналізатором останньому не було пропоновано, хоча у протоколі зазначена відмова. Також, ст. сержант виписав направлення на огляд водія т/з з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння без присутності ОСОБА_1 , та не пропонував пройти огляд у закладі охорони здоров`я, відповідно від чого ОСОБА_3 не відмовлявся. До протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не долучено відеозапис подій 27.12.2020 та факт відмови, який за усталеною практикою НПУ фіксується нагрудними камерами поліцейських. В свою чергу це має наслідком те, що на нього не міг бути складений протокол за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а міг бути складений лише протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Протокол серія ДПР18 № 162395 від 27.12.2020 містить у собі дві взаємовиключні об`єктивні сторони за ч. 1 ст. 130 КУпАП, кожна з яких становить самостійний склад адміністративного правопорушення.У такому разі формулювання обвинувачення у протоколі абсолютно не коректне, оскільки в такому разі ОСОБА_1 міг бути звинувачений лише у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Суд зазначає, що правова позиція по справі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як встановлено ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Пленум Верховного Суду України у Постанові від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернув увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зазначена норма ст. 130 КУпАП, яка інкримінується ОСОБА_1 є бланкетною, то при провадженні у справі необхідно з`ясовувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм в протоколі про адміністративне правопорушення.
Як передбачено п. 2.5 ПДР, про порушення якого зазначено у протоколі, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як встановлено п. 2.9 «а» ПДР 2.9. водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, тобто мав ознаки сп`яніння, при цьому, зазначено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, без підтвердження відповідними доказами, що є взаємовиключним і не підлягає одночасному застосуванню.
Відповідно до п. 2, 6, 7 розділу І «Загальні положення» Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п.6 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395).
У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що йому ніхто не пропонував проходження освідоцтва за допомогою газоаналізатора «Драгер», пояснивши, що підписання протоколу це формальності і ніякої відповідальності не настане. При цьому будь-яких свідків чи понятих у його присутності працівники поліції не зупиняли і коли він підписував протокол, то дані про свідків були відсутні.
Зазначені вище факти підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 .
У розумінні вимог ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.
Судом викликалися свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дані про яких зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення ДПР18 №162395, однак, у судове засідання не з`явилися, до суду повернуті судові повістки з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Судом досліджувалися письмові пояснення указаних вище свідків, які написані ідентичним почерком та є ідентичними по змісту, що викликає сумнів у добровільності при наданні таких пояснень. До того ж, дані пояснення містять відомості про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень, хоча дані протоколу спростовують такі свідчення.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.
У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд, також, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, відмовився від проходження на місці зупинки огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, а так само, що що ОСОБА_1 на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення знаходився у стані алкогольного сп`яніння, матеріали справи не містять, а обставини, зазначені у складеному протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду.
Враховуючи, що при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано вимог закону, не вірно зазначено, яку саме норму порушив ОСОБА_1 , указаний протокол не може бути взятий до уваги.
Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.
За таких обставин, не конкретне викладення обставин правопорушення, унеможливлює прийняття по справі рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 3 ст. 284 КУпАП, постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя,
постановив:
Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Суддя І. М. Нечипоренко