ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/4017/21 Головуючий в 1 інст. Задорожко Д.А.
Провадження № 33/807/761/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Грекова Д.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Грекова Д.В. на постанову судді Василівського районного суду Запорізької області від 5 жовтня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого водієм ПП « ОСОБА_2 », проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі вісімсот п`ятдесят гривень,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, 16 березня 2021 року, о 08 годині 10 хвилин, на 61 км. +932 м. а/д Енергодар-Василівка, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen LT 32», д.н. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху та виконанні обгону, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ІЖ412, д.н. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулася ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі сторона захисту, вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам клопотання про закриття провадження у справі та не зазначив мотиві такого відхилення доводів.

Вказує, що з фактичних обставин справи, місцем ДТП є нерівнозначна дорога. Здійснюючи обгін у дозволеному для цього місці, рухаючись по головній дорозі, смуга зустрічного руху, на яку виїжджав ОСОБА_1 , в момент обгону була вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

Автомобіль іншого учасника ДТП ІЖ-412 не рухався в попутному напрямку, а фактично здійснював виїзд з ґрунтової дороги, де розташоване поле, на автомагістраль, де ОСОБА_1 беззаперечно мав пріоритет головної дороги.

Відповідно до ПДР України, головна дорога дорога з покриттям відносно ґрунтової. Тобто, ОСОБА_1 мав повний пріоритет, незважаючи на здійсненню обгону. Крім того, вказує, що обгін ОСОБА_3 здійснював у дозволеному для цього місці.

Фактично, водій автомобіль ІЖ-412 виїжджав з прилеглої території, а саме з території, яка призначена для виїзду до поля.

Наголошує, що водій ІЖ-412 очевидно не виконав вимоги п. 10.1, п.10.2 ПДР України, при виїзді з території нерівнозначних дорогі, не надав дорогу автомобілю ОСОБА_1 , здійснюючи виїзд на автомагістраль не переконався в безпеці руху, внаслідок чого відбулося зіткнення та автомобілі отримали механічні ушкодження.

Вказаним доводам, районний суд не надав оцінки та не зазначив мотивів відхилення.

Вказує, що пояснення потерпілого є такими, що не відповідають, а ні матеріалам справи, а ні фактичним обставинам ДТП, а ні характеру отриманих ушкоджень.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги інший учасник ДТП ОСОБА_4 , до судового засідання апеляційного суду не з`явився, із заявою про відкладення розгляду апеляційної скарги до суду не звертався, у зв`язку із чим його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення апелянта та його захисника, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду має бути вмотивованою.

Згідно з абз. 3,5 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, оскільки фактично не встановив, за яких обставин трапилась вищевказана дорожньо-транспортна пригода, чи винна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності у її вчиненні, не проаналізував докази у їх сукупності та не дав їм належної оцінки.

Суд апеляційної інстанції при перегляді постанови суду першої інстанції вважає за необхідне дослідити докази, які були покладені в основу винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №251574 від 16 вересня 2021 року, встановлено, що 16 березня 2021 року, о 08 годині 10 хвилин, на 61 км. +932 м. а/д Енергодар-Василівка, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen LT 32», д.н. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху та виконанні обгону, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ІЖ412, д.н. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулася ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.1).

Зі схеми місця ДТП (а.с.4) вбачається напрямок руху транспортних засобів учасників ДТП та місце їх зіткнення, кінцеве розташування.

ОСОБА_4 у письмових поясненнях (а.с.5) пояснив, що він виїхав на дорогу, після чого на зустрічну смугу виїхав транспортний засіб Volkswagen.

ОСОБА_1 у письмових поясненнях (а.с.6) пояснив, що виконував маневр обгону іншого транспортного засобу, після чого водій АЗЛК 412 виїхав з другорядної дороги та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen LT 32.

З фотографій з місця ДТП (а.с.7) вбачається наочне розташування отриманих механічних пошкоджень автомобілів.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Основною умовою настання адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є наявний причинний зв`язок між порушеннями правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

З огляду на вказане, апеляційний суд зазначає, що положення ст. 124 КУпАП є бланкетними, а отже для кваліфікації адміністративного правопорушення, уповноважена особа повинна визначити пункт порушення ПДР та надати кваліфікацію діянням відповідно до КУпАП.

Відповідно до матеріалів провадження про адміністративне правопорушення вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 складено за порушення ним вимог п.10.1, п. 14.6 ПДР України.

Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно п. 14.6 Правил дорожнього руху України встановлено, що обгін заборонено: а) на перехресті; б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними; в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом; г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості; ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд; д) у тунелях; е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку; є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого).

Переглядаючи вищевикладені матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 10.1, 14.6 ПДР України не засновані на ретельному дослідження всіх обставин справи, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 здійснював обгін іншого транспортного засобу, коли смуга зустрічного руху була вільна та мав можливість для обгону на такій відстані. Після початку маневру будь-яких наслідків у вигляді зіткнення не настали. Піддаючи аналіз вказаного, суд вважає, що ОСОБА_1 виконав вимоги п.10.1 ПДР України.

Щодо інкримінування порушення п.14.6 ПДР України, суд апеляційної інстанції вважає вказане обвинувачення некоректним, оскільки в матеріалах справи відсутні данні про заборону на вказані ділянці здійснювати маневр обгін.

Навпаки, виходячи з матеріалів справи вбачається, що розмітка на дорозі надає право водієві здійснювати маневр обгону.

Також суд звертає увагу, що працівник поліції при кваліфікації дій ОСОБА_1 не конкретизував його діяння, адже не визначив підпункт п.14.6 ПДР України.

У фабулі протоколі вказано, що водій ІЖ412 рухався в попутному напрямку, як тоді письмові пояснення учасників і схема ДТП вказують на зворотне. Водій ОСОБА_4 не рухався в попутному напрямку, а здійснював виїзд з ґрунтової дороги на головну дорогу, в зустрічному напрямку руху водія ОСОБА_1 .

Вказані обставини свідчать про однобічність і формальність складання адміністративного матеріалу працівниками поліції.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не вчиняв дії, які мають причинний зв`язок із ДТП.

Навпаки, апеляційний суд під час розгляду справи дійшов до висновку, що ОСОБА_1 мав пріоритет руху на головній дорозі, а іншій водій ОСОБА_4 перебував на другорядній дорозі і повинен був дати дорогу ОСОБА_1 . Вказаних вимог водій ОСОБА_4 не виконав.

Крім того, на користь висновку про невинуватість ОСОБА_1 свідчать наявні механічні пошкодження, які свідчать, що удар під час зіткнення прийшов в центр транспортного засобу під куванням ОСОБА_1 , а тому існують сумніви, що ОСОБА_1 виїхав на зустрічну смогу, де здійснював рух ОСОБА_4 , адже зіткнення і пошкодження мало б інший характер (лобове зіткнення автомобілів).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України, що спричинило дорожньо транспортну пригоду вказує лише складений протокол про адміністративне правопорушення, натомість всі інші докази беззаперечно на це не вказують.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення та містять істотні недоліки, усунення яких поза межами строків адміністративного провадження є неможливим.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні та достовірні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 , у порушенні вимог п. 10.1, 14.6 ПДР України, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Грекова Д.В., задовольнити.

Постанову судді Василівського районного суду Запорізької області від 5 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 311/4017/21