Справа № 168/52/21
Провадження № 3/168/42/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року смт Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області

головуючий суддя Назарук О.В.,

з участю секретаря судового засідання Таксюк О.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділу поліцейської діяльності №1 (смт Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП України у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буцинь Волинської області, громадянина України, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягався,

за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Судом при розгляді справи встановлено та підтверджується письмовими матеріалами, що ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 03 грудня 2020 року о 22 год. 50 хв. за адресою свого проживання в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини гр. ОСОБА_2 , з якою спільно проживає, а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода її здоров`ю психологічного характеру.

Відповідальність за вказані дії, визначена працівниками поліції за частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , не визнав обставини, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо часу, місця і події, підтвердив, також пояснив суду, що він дійсно проживає із своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 в будинку по АДРЕСА_1 , із якою розлучений з 2019 року.

Крім того, пояснив, що це була звичайна домашня сварка, й ніхто нікому тілесних ушкоджень не завдавав, та не ображав. Колишня дружина почала кричати на нього, за те, що він був стані алкогольного сп`яніння, після цього, сказала, що він в цій квартирі жити не буде. Крім цього, вона вчинила із ним сварку через те, що він неадекватно розмовляє з малолітньою дочкою. Тому, його лайка в її бік була відповіддю на агресію від неї щодо нього. ОСОБА_1 при цьому, вказав, що колишня дружина постійно вчиняє із ним сварки і провокує конфлікти, оскільки не хоче аби він проживав разом із нею в будинку.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень статті 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, керуючись законом, приходить до наступного.

Згідно вимог статті 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, досліджуючи останній, разом із іншими, додатними до нього матеріалами, суд прийшов до таких висновків.

Розглянувши справу у відповідності до вимог статей 245-246, 249, 252 КУпАП, суд вважає, що зібрані у справі докази не дають підстав зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, виходячи з такого.

Дослідивши документи, додані до складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу серії ГР №004370 від 03 грудня 2020 року, рапорт поліцейського СРПП Старовижівського відділення поліції Ратнівського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 03 грудня 2020 року, письмові пояснення ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що такі докази не підтверджують причетності ОСОБА_1 до вчинення протиправних дій, зазначених в складеному стосовно нього протоколі про адміністративне правопорушення і не спростовують заперечень ОСОБА_1 заявлених суду.

Диспозицією частини 2 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У даному випадку, із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 ображав свою колишню дружину нецензурною лайкою та образливими словами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, і, відповідно, її психічному здоров`ю була завдана шкода.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною відсутня. Мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Тож, у даному випадку, з огляду на установлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, позаяк, у останнього був відсутній умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої, у той час, як у цій ситуації мав місце саме конфлікт.

Зокрема, ОСОБА_1 вказував на те, що потерпіла сама спровокувала сварку. Це, також, простежується із пояснень самої ОСОБА_2 , яка вказувала на те, що між нею і її колишнім чоловіком виникла сварка.

До того ж, про неприязні відносини та часті конфліктні ситуації між ними, свідчать пояснення їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зазначила в судовому засіданні, що «батьки часто сваряться».

При цьому, суд, окрім викладених вище мотивів, виходив ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Інакше кажучи, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених статті 3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Та, у цьому випадку, наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а, відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить статті 62 Конституції України.

Інакше кажучи, з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Крім того, обставини складу адміністративного правопорушення, викладені в протоколі відрізняються від тих, які окреслені в відібраних письмових поясненнях потерпілої. А протокол прийняття її заяви взагалі відсутній в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, словесний конфлікт був двостороннім, що підтверджується поясненнями цих осіб. Конфлікт між ними відбувся як між колишнім подружжям, у якого існує майновий спір, та щодо доцільності витрачання дитячих коштів.

Крім цього, будь-які докази того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на застосування фізичного чи іншого насильства, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з врахуванням практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП, необхідно виходити з того, що як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім.

Водночас, суд зауважує, що він позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення частини 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно із статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного випливає, що нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, є обов`язком органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що в свою чергу звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Тож, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень статті 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

При цьому, суд звертає увагу, що пояснення ОСОБА_2 хоча й містять у собі посилання на завдання шкоди її психічною здоров`ю, однак, в чому саме полягала така шкоди, зокрема, є незрозумілим.

Тобто, що саме змусило ОСОБА_2 побоюватись за свою безпеку, який саме прояв мала її емоційна невпевненість чи нестабільність у судовому засіданні не вдалося встановити.

Відтак, суд не встановив наявності у ОСОБА_1 умислу на вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_2 .

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За обставин викладених вище, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості не підтверджуються доказами у справі та не можна вважати доведеними, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні статті 251 КУпАП.

Інших достовірних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 було допущено порушення частини 2 статті 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять і під час судового розгляду справи, таких не здобуто.

Крім довідки Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області, яка носить формальний характер і не несе жодного смислового навантаження, крім зазначеного, що ОСОБА_1 вже притягався протягом одного року до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, до матеріалів справи не долучено ніяких доказів, які свідчили б про повторність вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

Тому, у світлі всього вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке передбачене частиною 2 статті 173-2 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Крім того, судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки він не піддається адміністративному стягненню за таких умов.

З цих мотивів, керуючись ст.ст.221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 283, 284, 321 КУпАП, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КУпАП закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.В. Назарук