Справа № 761/4402/21
Провадження № 3/761/1918/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Рибак Микита Анатолійович розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 047808, ОСОБА_1 10.11.2020 року о 22 год. 08 хв., керуючи автомобілем «MAN», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом на вул. Довженка, 1 м. Києві, порушив пункти 2.3.б, 10.1, 13.1 ПДР, при заїзді до прилеглої території, не врахував дорожньої обстановки і габаритів транспортного засобу , не дотримався безпечного бокового інтервалу до МАФу, який був розташований праворуч від заїзду, що призвело до наїзду на рекламну вивіску, яка розташована на кіоску.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснив, що рухався обережно, та рекламну вивіску не зачепив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що він є власником МАФу, вивіску якого було пошкоджено. 12.12.2020 року прийшов на місце події та побачив збиту вивіску, почав опитувати свідків події. Пізніше отримав відеозапис з камер, на який видно, як заїжджає фура та збиває вивіску.

Вислухавши пояснення особи, що притягається до відповідальності, другого учасника ДТП, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Так, зі змісту ч. 1 ст. 9 КУпАП, невід`ємною ознакою складу адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні, яку зумовлює, зокрема, наявність реальної можливості не вчинити дії або відвернути наслідки, які складають об`єктивну сторону правопорушення.

Положенням ст. 124 КУпАП встановлено, що до адміністративної відповідальності можуть бути притягнуті учасники дорожнього руху, які порушили правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно п. 2.3.б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Згідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні було переглянуто відеозапис, проте з такого не вбачається, що саме автомобілем під керуванням ОСОБА_1 було пошкоджено рекламну вивіску. Крім того на відеозаписі не зафіксовано моменту пошкодження рекламної вивіски.

Свідок у судовому засіданні зазначив, що особисто не бачив моменту пошкодження вивіски. Також на питання суду коли саме відбулось пошкодження, свідок не зміг чітко вказати дату та підтвердити, що це відбулось саме 10.11.2020 року.

Окрім того, в судове засідання також викликався свідок події ОСОБА_3 , про якого зазначав ОСОБА_2 у своїх поясненнях, проте свідок на виклик суду не з`явився.

Так, під час розгляду справи за доказами, що містяться в матеріалах справи не встановлено, що матеріали справи містять докази порушення ОСОБА_1 пунктів 2.3.б, 10.1, 13.1. ПДР України, які б утворювали склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях особи.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП, в зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 9, 124, 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

СУДДЯ М.А. РИБАК