Справа № 308/7783/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.02.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Селеша О.Я., особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 адвокат Гладкий А.П.,
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження - Чернівецька обл., м. Чернівці, громадянина України; працюючого водієм-далекобійником АТБ «Транс» (м. Познань); місце проживання - АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості безпосереднього предмету порушення митних правил 348 473 (триста сорок вісім тисяч чотириста сімдесят три) грн. 75 коп. з конфіскацією транспортного засобу вантажопасажирського автомобіля марки 'Mercedes-Benz, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, номер кузова НОМЕР_2 , (згідно техпаспорту НОМЕР_3 ).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.
В апеляційній скарзі адвокат Гладкий А.П. вказує на те, що постанова суду є незаконною, тому має бути скасована. Зазначає, що у справі наявні докази необізнаності ОСОБА_1 у зробленій заміні реєстраційного номерного знаку на автомобілі, яким він заїхав на кордон для проходження митного контролю. ОСОБА_1 не знав і не мав жодних підстав для підозри у невідповідності автомобіля змісту наявного технічного паспорту та навіть не припускав настання негативних наслідків для себе, адже поруч був власник автомобіля. Зазначає, що у постанові суду першої інстанції помилково зазначено, що суб`єктивною стороною складу правопорушення за ст. 483 МК України є вина як у формі умислу, так і необережності. Із змісту постанови слідує, що суд визнав у діях ОСОБА_1 необережну форму вини, тобто, що при наданні документів він не усвідомлював про невідповідність автомобіля даним технічного паспорту на нього, не передбачав настання шкідливих наслідків та не бажав і навіть не допускав їх настання, вважає висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 необережної форми вини помилковим, адже в його діях відсутня як умисна так і необережна форма вини. Просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою провадження у справі закрити.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника митниці Селеша О. Я., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Статтею 458 МК України порушення митних правил визначається, як адміністративне правопорушення, котре являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій із товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 483 МК України адміністративна відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
Апеляційний суд вважає, що обставини, за яких ОСОБА_1 порушив митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 483 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам, а зміст постанови відповідає вимогам, які передбачені у ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про порушення ОСОБА_1 митних правил.
З наявних у матеріалах справи пояснень гр. ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу марки Mercedes- Benz, модель 316 СDІ, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , убачається, що номерні знаки НОМЕР_1 було знято з пошкодженого автомобіля і встановлено на інший транспортний засіб тієї ж моделі для поїздки в Бельгію (а. с. 9-10).
З акту про проведення огляду транспортного засобу вбачається, що в результаті проведення митного огляду транспортного засобу реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , встановлено, що на транспортному засобі марки Mercedes- Benz, модель 316 СDІ, р. н. з. НОМЕР_1 , номерне позначення кузова НОМЕР_2 , що не відповідає номеру кузова, який зазначено у поданому до митного контролю свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 15).
Викладені в протоколі та вищенаведених доказах обставини підтверджуються і фотоматеріалами (а. с. 16), письмовими поясненнями гр. ОСОБА_4 (а. с. 20), доповідною запискою інспектора Молодцова Д. М. (а. с. 22), копією протоколу огляду місця події від 27.07.2020 (а. с. 23-24).
Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу Держмитслужби, як підстави для переміщення вантажопасажирського автомобіля марки «Mercedes-Benz», документів, що містять неправдиві відомості щодо номера кузова транспортного засобу.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ОСОБА_5 , який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що в нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказується в апеляційній скарзі й не вказував ОСОБА_1 у ході її розгляду, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Не встановлено в ході апеляційного розгляду справи й даних про те, що в свідка ОСОБА_4 , письмові пояснення якого містяться у матеріалах справи та який був присутній при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, були підстави для обмови ОСОБА_1 у порушенні митних правил і що він зацікавлений у результатах розгляду справи на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі й не вказував ОСОБА_1 у ході її розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що в справі наявні докази необізнаності ОСОБА_1 у зробленій заміні реєстраційного номерного знаку на автомобілі, яким він заїхав на кордон для проходження митного контролю, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують факту порушення ОСОБА_1 митних правил та не впливають на висновок суду про доведеність вини останнього у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України правопорушення.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не знав і не мав жодних підстав для підозри в невідповідності автомобіля змісту наявного технічного паспорту та навіть не припускав настання негативних наслідків для себе, адже поруч був власник автомобіля.
Відхиляючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 , перед тим як керувати транспортним засобом, у тому числі й заїжджаючи в зону митного контролю, та подаючи до митного контролю документи на транспортний засіб, повинен був переконатися чи належать такі документи до транспортного засобу, на якому перетинався митний кордон, з`ясувати у власника автомобіля чи відповідають відомості, зазначені в документах, транспортному засобу.
Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не міг цього зробити, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційний суд вважає, що взявши до уваги наявні в матеріалах справи докази та надані в ході судового розгляду свідком ОСОБА_2 пояснення про те, що він знав про заміну номерних знаків на автомобілі й не доручав ОСОБА_1 перетинати державний кордон на вказаному автомобілі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, керуючи транспортним засобом, який фактично є іншої моделі, ніж той, на який у ОСОБА_1 були документи, останній міг передбачити, що це різні автомобілі, що в свою чергу свідчить про те, що факт надання ОСОБА_1 митному органу як підстави для переміщення автомобіля документів, що містять неправдиві відомості, здійснено з необережності.
Із урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що: в постанові суду першої інстанції помилково зазначено, що суб`єктивною стороною складу правопорушення за ст. 483 МК України є вина як у формі умислу, так і необережності; суд визнав в діях ОСОБА_1 необережну форму вини, тобто, що при наданні документів він не усвідомлював про невідповідність автомобіля даним технічного паспорту на нього, не передбачав настання шкідливих наслідків та не бажав і навіть не допускав їх настання; висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 необережної форми вини є також помилковим, адже в його діях відсутня як умисна так і необережна форма вини, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України порушення митних правил.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 жодним чином не порушував митні правила, а висновок суду першої інстанції про наявність у діях останнього складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України правопорушення не відповідає дійсності, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, якими у повній мірі підтверджується факт порушення саме ОСОБА_1 митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду взяв до уваги обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника й застосував щодо ОСОБА_1 вид та розмір стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 483 МК України, врахувавши належні докази про вартість товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, які ніким не оспорювалися, належним чином умотивувавши судове рішення.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 стягнення належним чином обґрунтованими та вмотивованими, а стягнення необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових проступків, справедливим.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, і на такі стороною захисту в апеляційній скарзі не вказується.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, призначати експертизи, тощо; те, що з метою підтвердження зазначених у апеляційній скарзі доводів стороною захисту не заявлялось клопотань про приєднання або витребування доказів по справі, про призначення експертизи, тощо, і до апеляційної скарги не додано доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 адвокат Гладкий А.П., залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості безпосереднього предмету порушення митних правил 348 473 (триста сорок вісім тисяч чотириста сімдесят три) грн. 75 коп. з конфіскацією транспортного засобу вантажопасажирського автомобіля марки 'Mercedes-Benz, реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, номер кузова НОМЕР_2 , залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан