Справа № 303/5998/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., у відсутності учасників судового розгляду, розглянув у м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/966/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 10. 2020.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнений від адміністративної відповідальності, з оголошенням йому усного зауваження, а провадження у справі щодо нього закрито.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 124769 від 05. 10. 2020 та постанови судді 19. 10. 2020 вбачається, що 05. 10. 2020 о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 , за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, вчинив насильство відносно своєї доньки ОСОБА_1 , висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, погрожував їй фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду як незаконну, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки жодного психологічного насильства відносно своєї доньки не чинив. Зазначає, що перебував за місцем свого проживання, де проходив ремонт, до нього додому прийшла донька, яка останні три місяці проживає з його колишньою дружиною за іншою адресою, та почала в присутності майстрів та його дружини висловлюватись нецензурною лайкою й поводила себе агресивно, він зробив їй зауваження, на що вона вибігла з квартири. Жодного насильства не чинив, однак на його думку, колишня дружина ОСОБА_3 викликала працівників поліції, за надуманим фактом, щодо вчинення відносно доньки психологічного насильства. Крім того, вказує на те, що складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про те, що він категорично

-2-

заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, жодних пояснень з приводу обставин вчиненого правопорушення працівникам поліції не надавав, а тому вважає складений відносно нього протокол безпідставним. Окрім того, судом не допитано свідків події, не досліджено матеріали, зроблено передчасний висновок про доведеність його вини, вочевидь, за наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі ст. 22 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_1 на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, судову кореспонденцію отримували, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п. 6 ст. 294 КУпАП, розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. ст. 268, 269 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обставинам зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, суддя місцевого суду дав об`єктивну та належну оцінку і дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 05. 10. 2020 о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 , за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, вчинив насильство відносно своєї доньки ОСОБА_1 , висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, погрожував їй фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненому адміністративному правопорушенні, така повністю доведена наявними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

-3-

Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 124769 від 05. 10. 2020, поясненнями ОСОБА_1 від 05. 10. 2020, рапортом інспектора від 14. 10. 2020.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Закарпатській області ОСОБА_4 був упереджений при складанні протоколу серії ГП № 124769 від 05. 10. 2020, що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог ст. 256 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з письмових пояснень потерпілої ОСОБА_1 , 05. 10. 2020 близько 21 год. вона приїхала додому, щоб забрати деякі речі, враховуючи, що її батько ОСОБА_1 за три місяці до події вигнав її та матір ОСОБА_3 з дому та змінив замки у вхідних дверях. Прийшовши додому, побачила в під`їзді свої меблі, вхідні двері були відчиненими і вона зайшла всередину квартири. В цей момент її спинив батько ОСОБА_1 та його співмешканка, які почали на неї кричати, а батько став висловлюватись на її адресу нецензурними словами, погрожував пістолетом та схопивши за волосся, витягнув її з квартири та виштовхав у під`їзд. Вказує на те, що її батько під впливом його нинішньої співмешканки систематично не впускає її до свого помешкання, не дає забрати власні речі, поводить себе жорстоко, застосовує до неї фізичне насильство.

Не встановлено під час розгляду справи апеляційним судом і яких-небудь даних про те, що у потерпілої ОСОБА_1 були підстави для обмови ОСОБА_1 , на такі дані також не вказується і в апеляційній скарзі.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, це - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

-4-

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07. 12. 2017 (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно ст. 3 цього Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , з додержанням вимог ст. ст. 256, 268 КУпАП, містить суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин, містить зазначення порушення ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, достовірність даних, викладених в протоколі та правдивість показань потерпілої, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному випадку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи, із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу необгрунтованого визнання його винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, так як в його діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення, є безпідставними, констатуються з формальних підстав, і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що ґрунтується на даних, які містяться в матеріалах справи, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. Доводи апеляційної скарги з приводу неналежності окремих доказів носять формальний характер та такий висновок не спростовують.

Разом з тим, згідно зі ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Стаття 23 КУпАП закріплює мету адміністративного стягнення. Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Оцінюючи в сукупності подію, а також враховуючи, що вказаним правопорушенням не завдано значної шкоди потерпілій, державним чи суспільним інтересам, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення малозначними у відповідності до ст. 22 КУпАП.

-5-

Враховуючи те, що адміністративні стягнення застосовуються у тих випадках, коли відповідні державні органи вже не мають змоги іншим способом вплинути на правопорушника, запобігти або припинити вчинені ними правопорушення, в даному випадку конфлікт виник між батьком та донькою, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливе застосування загальної превенції у виді заходу виховного впливу, що буде спонукати правопорушника до правослухняності, виправлення своєї поведінки та урегулюванню сімейних відносин.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідності за малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП і обмеженням щодо нього усним зауваженням, із закриттям справи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, є обґрунтованим.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. ст. 22, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 10. 2020 щодо ОСОБА_1 ,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: