Справа № 308/1951/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б., розглянувши матеріали справи, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 20.01.2021 року близько 15.00 год. в м. Ужгород на вул. Грушевського, біля автобусної зупинки, порушив правила вигулу собаки, а саме, здійснював вигул собаки породи «Німецька вівчарка» без намордника, чим заподіяв шкоду здоров`ю гр. ОСОБА_2 , а саме собака завдав ссадини і царапини, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАп.

ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення не подавав.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаною про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, не вживає заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, тому враховуючи наведене та вимоги ст. 268 КУпАП вважаю можливим розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ч.1 ст. 154 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях.

Частиною 2 ст. 154 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті.

Вимогами статті 22 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачено, що при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов`язана, зокрема, забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАБ №000441 від 02.02.2021 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рапортом від 20.01.2021р., протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_2 від 20.01.2021р., довідкою про результати перевірки звернення гр. ОСОБА_2 від 02.02.2021р., рапортом працівника поліції від 08.02.2021р.

Даними протоколу встановлено, що собака породи «німецька вівчарка» була без намордника, через що даний собака заподіяв шкоди здоров`ю гр. ОСОБА_2 , а саме собака вискок на неї, і вона не втрималась на ногах та в результаті падіння отримала перелом руки. померла на місці. У письмових поясненнях особи, що притягається до адміністративної відповідальності про наявність у собаки намордника не зазначається, при цьому, заперечувались інші обставини, зокрема, відсутність агресивності у собаки.

Враховуючи наведене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП.

Санкція частини 2 статті 154 КпАП України передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу на громадян від трьох до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Разом з тим, відповідно по п.14 Правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР від 17 червня 1980 року, затверджених заступником міністра житлово-комунального господарства УРСР, заступником Міністра сільського господарства УРСР, головним державним санітарним лікарем Української РСР, вилученню підлягають собаки і коти, які вдруге покусали людей внаслідок порушення власниками правил тримання, а також у випадках, якщо на це є відповідне рішення органів (установ) санітарно-епідеміологічної чи ветеринарної служб.

Враховуючи відсутність даних те, що вказаною собакою були покусані люди, а також про наявність відповідного рішення органів (установ) санітарно-епідеміологічної чи ветеринарної служб, вважаю, що адміністративне стягнення у виді конфіскації тварини в даному випадку застосуванню не підлягає.

З врахуванням даних про особу правопорушника у сукупності із обставинами справи та ступеня тяжкості вчиненого ним правопорушення, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст.23 КУпАП, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, у разі винесення суддею постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454,00 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрати йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85 (вісімдесят п`ять) грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 454,00 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.Б. Шумило