Справа № 589/3542/21
Провадження № 3/589/1318/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Шостка

Суддя Шосткинського міськрайонного суду Євдокімова О.П.,

за участю: прокурора Тищенко О.О.

адвоката Матеко Л.А.

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , Голови Шосткинської міської ради, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , реєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Шосткинського міськрайонного суду скеровано справи про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №34-02/618 від 17.08.2021 року, ОСОБА_1 обіймаючи посаду голови Шосткинської міської ради, всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) не повідомив про реальний конфлікт інтересів, який виник під час голосування «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у листопаді 2020 року», якими передбачено преміювання, зокрема, і його, як голови Львівської обласної ради.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Окрім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №34-02/872 від 17.08.2021 року, ОСОБА_1 обіймаючи посаду голови Шосткинської районної ради, всупереч вимогам п. З ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме взяв участь у прийнятті Шосткинською міською радою рішення від 14.12.2020 «Про організаційні питання»,

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник під час розгляду справи вину та факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень заперечили, просять закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення. Посилаються на те, що в діях ОСОБА_1 відсутній реальний чи потенційний конфлікт інтересів.

Прокурор вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП. На правопорушника слід накласти стягнення, передбачене санкцією ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши думку прокурора, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності та виступ його захисника, дослідивши інші матеріали справи, приходжу до висновку що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, враховуючи таке.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.280 КУпАП зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, за змістом ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказав, що термін «кримінальне правопорушення», що міститься у ст.2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має автономне значення і охоплює суворі за своїми наслідками види адміністративних стягнень, до яких належать адміністративний арешт та значні адміністративні штрафи, які фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції, а справи щодо їх застосування в силу суворості таких санкцій за суттю є кримінальними (пункти 82, 83 Рішення у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року, пункт 55 Рішення у справі «Гурепка проти України» від 6 вересня 2005 року, пункт 38 Рішення у справі «Менаріні проти Італії» від 27 вересня 2011 року).

Згідно з приміткою до статті 172-7 КУпАП, у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»: реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно частини першої статті 28 Закону «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Аналіз вказаних термінів дає можливість констатувати, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів слід безпосередньо встановити те, що а) приватний інтерес наявний, що б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, і, що в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, бланкетні диспозиції ч.1 ст.172-7 і ч.2 ст.172-7 КУпАП відсилають до іншого нормативно-правового акту, яким є ЗУ «Про запобігання корупції» і кореспондується з ч.1 ст.28 цього Закону, яка у свою чергу передбачає конкретні зобов`язання.

У відповідності до примітки ст.172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів міститься і в ч.1 ЗУ «Про запобігання корупції», де розкривається зміст такого терміну як приватний інтерес, яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Аналіз вказаних термінів дає можливість констатувати, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів слід безпосередньо встановити те, що а) приватний інтерес наявний, що б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, і, що в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, в тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення цих фактів в обов`язковому порядку має бути відображено в протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові судді.

Таким чином, суду необхідно встановити чи мав ОСОБА_1 приватний інтерес та чи перебував у зв`язку з цим у реальному конфлікті інтересів, чи мав він дискреційні або представницькі повноваження, які були здатні вплинути на результат і чи повинен був повідомляти про такий конфлікт інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 обрано головою Шосткинської районної ради VIIІ скликання.

Згідно з протоколом другого пленарного засідання І сесії Шосткинської міської ради VIII скликання від 14.12.2020 Шосткинський міський голова ОСОБА_1 головував на вказаному засіданні сесії.

Серед переліку питань, винесених на розгляд, було питання «Про організаційні питання», яким визначалися умови оплати праці міського голови.

Згідно з протоколом засідання від 14.12.2020 та аудіозаписом пленарного засідання (USB-флеш-накопичувач, наданий листом Шосткинської міської ради від 31.05.2021 №01-28/2115) міський голова ОСОБА_2 по питанню порядку денного «Про організаційні питання» заявив: «хто за те, щоб прийняти дане рішення за основу, прошу голосувати» та поставив на голосування вказаний проект рішення.

Відповідно до результатів поіменного голосування «за основу» за проект рішення Шосткинської міської ради VIII скликання від 14.12.2020 «Про організаційні питання» проголосували «за» - 23, у тому числі і Шосткинський міський голова Нога МП

Вказаним проектом рішення пропонувалося встановити Шосткинському міському голові умови оплати праці, зокрема, посадовий оклад, подовжити дію встановленої надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг посадової особи місцевого самоврядування та надбавки за вислугу років, здійснювати преміювання у розмірах, передбачених чинним законодавством в межах затвердженого фонду оплати праці відповідно до положення про преміювання працівникам виконавчого комітету Шосткинської міської ради та надавати допомогу на оздоровлення у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідно до протоколу засідання від 14.12.2020 та аудіозапису засідання (USB-флеш-накопичувач, наданий листом Шосткинської міської ради від 31.05.2021 №01-28/2115) під час розгляду питання «Про організаційні питання» ОСОБА_1 не повідомляв про конфлікт інтересів.

Згідно заяви міського голови ОСОБА_1 від 14.12.2020, останній зазначає про те, що у зв`язку з можливістю виникнення конфлікту інтересів, утримується від голосування з питання «Про організаційні питання» під час проведення другого пленарного засідання І сесії Шосткинської міської ради УІІІ скликання 14.12.2020.

У судовому засіданні свідок - керуюча справами виконкому ОСОБА_3 пояснила, що 14.12.2020 р. ОСОБА_1 надав їй заяву зазначає про те, що у зв`язку з можливістю виникнення конфлікту інтересів, утримується від голосування з питання «Про організаційні питання» під час проведення другого пленарного засідання І сесії Шосткинської міської ради УІІІ скликання. Надав він їй цю заяву так як саме вона проголошувала проект зазначеного рішення на сесії міськради. Вона підколола цю заяву до рішення але забула проголосити.

Відповідно до результатів поіменного голосування «за основу» за проект рішення Шосткинської міської ради VIII скликання від 14.12.2020 «Про організаційні питання» ОСОБА_1 проголосував «за».

В той же час ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що не збирався голосувати і не голосував за прийняття цього рішення, але побачив , що на табло мається його голос. Вважає, що випадково нажав на кнопку пульту. Пульт маленький тому і могло відбутися випадкове натискання.

Разом з цим ОСОБА_1 зауважив, що при поіменному голосуванні «вцілому» за проект рішення Шосткинської міської ради VIII скликання від 14.12.2020 «Про організаційні питання», яке і є підставою для нарахування премій, він не голосував.

З результатів поіменного голосування «за основу» за проект рішення Шосткинської міської ради VIII скликання від 14.12.2020 «Про організаційні питання» вбачається, що з присутніх 23 особи проголосували «за» - 22, проти -0. Міський голова Нога МП не голосував.

Зважаючи на зазначене суд звертає увагу, що голосування «за основу» за проект рішення Шосткинської міської ради VIII скликання від 14.12.2020 «Про організаційні питання» не тягне за собою отримання Головою складової заробітної плати у виді премій і не є остаточним . Разом з цим підставою для и нарахування зазначеної складової заробітної плати є рішення прийняте «вцілому», за яке ОСОБА_1 не голосував.

Крім цього відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених цією постановою, і схем посадових окладів.

Пунктом 6 постанови КМУ № 268 встановлено, що преміювання голів місцевих рад, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Згідно абз.2 п.п.2 п.2, абз.2 п.6 постанови КМУ від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», яка регулює питання щодо умов оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування, встановлено, що конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу. Преміювання сільських, селищних і міських голів, голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

При цьому, суд вважає, що отримання грошової винагороди у формі зарплати та її складових премії, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом вказаних вище правопорушень, пов`язаних з корупцією, оскільки право «на зарплату, не нижчу від визначеної законом», законодавчо закріплене у ст.43 Закону України, а згідно ч.1 і ч.2 ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, і її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про заробітну плату», структура зарплати складається з основної зарплати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової зарплати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Голова районної ради має право на оплату праці на тих же умовах, що й інші посадові особи місцевого самоврядування. Єдина особливість, що установлена для формування заробітної плати голови районної ради це необхідність прийняття рішення відповідною радою про зазначені виплати. Проте постанова КМУ № 268 від 09.03.2006 року не встановлює порядку та умов прийняття таких рішень відповідними радами.

Таким чином, безспірним та неспростовним є той факт, що голова районної ради має право на отримання заробітної плати за виконання покладених на нього функцій, в тому числі на преміювання в межах фонду оплати праці.

Таке преміювання не є додатковим видом преміювання а є складовою частиною заробітної плати передбаченої Постановою КМУ

Так на виконання вимог пункту 6 постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268, щорічно, Шосткинська районної рада, на пленарних засіданнях, розглядає та приймає рішення про встановлення умов оплати праці голові районної ради на наступний рік в тому числі і 14.12.2020р.

Тож отримання грошової винагороди у формі зарплати та її складових - премії, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушень, пов`язаних з корупцією, оскільки право «на зарплату, не нижчу від визначеної законом», законодавчо закріплене у ст. 43 Конституції України, а згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 1-2 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, і її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Структура зарплати складається з основної зарплати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової зарплати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Таким чином, питання оплати праці, на переконання суду, належить виключно до трудових правовідносин, а отже не відноситься до сфери приватного інтересу працівника в розумінні ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції».

Крім цього згідно абз. 2 п. 6 постанови КМУ від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», яка безпосередньо регулює питання щодо умов оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування, встановлено, що преміювання сільських, селищних і міських голів, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці, а рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

У судовому засіданні головний бухгалтер ОСОБА_4 пояснила, що в Шосткинській районній раді головний бухгалтер та керуючий справами районної ради готують пропозиції щодо встановлення розмірів преміювання працівників та спочатку готують відповідне рішення на сесію міськради . Після прийняття такого рішення готують за підсумками роботи за місяць відповідні розпорядження. Такі пропозиції, проходять процедуру візування окремими посадовими особами виконавчого апарату районної ради та лише після цього надходить до голови на підпис. Голова в свою чергу жодним чином не впливає на формування зазначеного рішення а потім і щомісячних розпоряджень.

У судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_3 , пояснила, що Голова районної ради не впливає на нарахування премії. Розмір премії визначається разом головним бухгалтером Голова не впливає на розмір премій. Конкретний розмір премії визначають: керуючий справами, головний бухгалтер

КС України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини також зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз.3 п.п.3.1 п.3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз.2 п.п.5.4 п.5).

У зв`язку з викладеним, при встановленні факту наявності або відсутності реального конфлікту інтересів підлягають врахуванню в обов`язковому порядку Методичні рекомендації щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів НАЗК, до повноважень якого у відповідності до вимог п.15 ч.1 ст.11 ЗУ «Про запобігання корупції» й належить надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

Зокрема, згідно вказаних рекомендацій НАЗК, «при прийнятті міською радою рішення про стимулюючі виплати керівництву міської ради, керівникам, заступникам керівників і працівникам виконавчих органів міської ради, яким встановлюється лише граничний рівень надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи та премії, у міського голови та депутатів міської ради приватний інтерес (який є одним з обов`язкових складових для встановлення наявності реального конфлікту інтересів) відсутній, оскільки конкретні розміри стимулюючих виплат таким рішенням для відповідної посадової особи не визначаються, воно не є остаточним для виплати відповідної надбавки та премії, а їх конкретний розмір встановлюється окремими актами відповідно міської ради (керівника)».

Враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що під час розгляду та прийняття рішення зазначених рішень у ОСОБА_1 не було реального конфлікту інтересів між його приватним інтересом та службовими повноваженнями Шосткинського міськрайонного голови, який би впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, оскільки останній діяв у межах чинного законодавства України і всі умови законності (у тому виді, як вони є на теперішній час). При цьому суд вважає, що саме поняття «приватний інтерес» за ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», є набагато вужчим за його розмовне тлумачення й віднесення до такої категорії заробітної плати й інших прирівняних до неї виплат є дещо спірним і таким, що не повною мірою узгоджується з роз`ясненнями контролюючих органів.

Крім цього суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно учиняється умисно; особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об`єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому, має бути беззаперечно визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи, в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Разом з тим, в протоколах про адміністративні правопорушення не зазначено й не розкрито змісту зазначених факторів, без яких реальний конфлікт інтересів відсутній.

Аналіз змісту доказів, наявних в матеріалах справи, свідчить про наявність сумнівів та припущень у визначенні складу адміністративних правопорушень, та відсутність достатніх підстав стверджувати, зазначені дії , вплинули чи могли вплинути на об`єктивність чи неупередженість при прийнятті рішення радою.

Дослідивши та перевіривши в ході розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адімінстративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні цих правопорушень під час розгляду справи встановлено не було.

Сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме - не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, провівши аналіз змісту доказів, наявних в матеріалах справи, суд вважає, що Національним агентством з питань запобігання корупції не доведено існування реального та потенційного конфлікту інтересів, оскільки в ОСОБА_1 не було приватного інтересу та суперечності між приватним інтересом та службовими/представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Пунктом 1 частиною 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно п.4 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складів правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч.1 ст.172-7 і ч.2 ст.172-7 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даних правопорушень під час розгляду встановлено не було.

З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП.

Керуючись ст.ст.7,172-7, 247, 251, 252, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-7, та ч.2 ст. 172-7КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-7, та ч.2 ст. 172-7КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена визначеними законом особами до Сумського апеляційного суду протягом десяти діб з дня винесення постанови.

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 29.12.2021р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.П.Євдокімова