Справа 729/384/19
3-зв/729/3/21 р.

П О С Т А Н О В А

30 грудня 2021 р. суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Булига Н.О., за участі секретаря Романченко С.С. розглянувши заяву судді Бобровицького районного суду Чернігівської області Демченко Л.М. про самовідвід,

встановив:

У провадженні судді Бобровицького районного суду Чернігівської області Демченко Л.М. перебуває клопотання про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення накладеного постановою суду від 20.05.2019, при розгляді якого суддя Демченко Л.М. заявила самовідвід.

У заяві про самовідвід суддя, як на підставу самовідводу, посилається на те, що захисник Березовського В.В. звертався до Вищої ради правосуддя зі скаргами на її дії при передачі на виконання постанови від 20.05.2019 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді суспільно-корисних робіт, а тому розгляд нею зазначеного клопотання може викликати сумнів у її об`єктивності та неупередженості.

Заяву про самовідвід суддя Демченко Л.М. просить розглядати без її участі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Розглянувши заяву про самовідвід судді Демченко Л.М., суд доходить висновку, що вона підлягає задоволенню виходячи з такого.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала самовідвід судді, однак діючі КПК України, ЦПК України та КАС України, мають відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому, при розгляді даної заяви про самовідвід слід застосувати аналогію права.

Згідно зі ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, суддя заявляє про самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2016 року у справі «Білуга проти України», рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. При цьому судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен заявити самовідвід або бути відведений.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З урахуванням наведеного, з метою недопущення сумнівів щодо неупередженості судді, враховуючи її позицію та обставини викладені у заяві, заява про самовідвід судді Демченко Л.М. підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 268 КУпАП, суд

постановив:

Заяву судді Бобровицького районного суду Чернігівської області Демченко Л.М. про самовідвід - задовольнити.

Направити справу до канцелярії суду для авторозподілу.

Постанова не підлягає оскарженню.

Суддя: