Провадження № 33/824/857/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Мельника Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року у адміністративній справі щодо визнання винним та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі в розмірі 20 400, 00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, 19 липня 2020 року о 00 год. 47 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Toyota Auris» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Є. Харченка, 65 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а тому співробітниками поліції був проведений огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків і прилад показав 1,40% проміле, у зв`язку з чим він порушив п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із цією постановою, ОСОБА_1 , через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що він був відсутнім при розгляді справи та при оголошенні вказаного судового рішення в місцевому суді, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 15 грудня 2020 року, тому звернувся із апеляційною скаргою 26 грудня 2020 року, через що, вважає, що строк на апеляційне оскарження ним був пропущений з поважних причин.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята судом 16 жовтня 2020 року, копію повного тексту цієї постанови ОСОБА_1 отримав 15 грудня 2020 року, а апеляційну скаргу подав 26 грудня 2020 року, через що, причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує на те, що протокол поліцейських складений з порушенням вимог Закону і поліцейські всупереч вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП не надали копію протоколу ОСОБА_1 , не роз`яснили йому права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, крім того у матеріалах справи відсутні достатні докази, того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки він знаходився біля свого транспортного засобу, в той час, коли двигун автомобіля був виключений, фари не світилися, транспортний засіб був припаркований та знаходився неподалік магазину «Еко маркет», однак поліцейський на це не реагував та наполягав на проведенні огляду на стан сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_1 поліцейськими патрульними поліції не було надано інформацію про газоаналізатора «Драгер», його заводський номер, чи є він сертифікований відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, чи є він професійним приладом вимірювальної техніки.

Також посилається на те, що час проведення огляду, зазначений у чеку - роздруківці із спеціального технічного засобу суперечить часу вчинення правопорушення, вказаному у протоколі, а результат вимірювання є невірним, оскільки він дув в прилад понад п`ять разів, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, а також, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликає у нього сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів адміністративного провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, що з`явилися, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 2 ст. 130 КУаАП, оскільки ОСОБА_1 під час зупинення за керуванням транспортним засобом перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України, і не мав права керувати транспортними засобами, оскільки постановою Деснянського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року його уже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками місцевого суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 361053, складеного поліцейським р. 1 б. 3 п. 2 УПП у м. Києві ДПП молодшим лейтенантом поліції, 19 липня 2020 року о 00 год. 47 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Toyota Auris» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Є. Харченка, 65 в м. Києві з зознаками алкогольного сп`яніння, тому співробітниками поліції зі згоди водія був проведений огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків, прилад показав 1,40% проміле, у зв`язку з чим водій своїми діями порушив п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП, протокол також містить дані та підписи свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також підпис ОСОБА_1 (а.с.1).

У матеріалах справи також міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається проходження ОСОБА_1 тестування на стан алкогольного сп`яніння із результатом 1,40 проміле, в яких ОСОБА_1 згоден з результатами тестування, про що також поставили свої підписи свідки (а.с.3).

З пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що він став свідком, як співробітники патрульної поліції м. Києва зупинили автомобіль марки Toyota Auris, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому знаходився громадянин в стані алкогольного сп`яніння, який керував даним транспортним засобом (а.с.5).

З пояснень свідка ОСОБА_2 вбачається, що він перебував біля магазину «Еко Маркет» за адресою: м. Київ, вул. Харченка, 65, та побачив, як працівники патрульної поліції зупинили автомобіль Toyota Auris, д.н.з. НОМЕР_1 , та в подальшому з`ясувалося, що водій перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.6).

З фотокопії постановою інспектора 1 р. 3 б. 3 п. 2 УПП ДПП в м. Києві лейтенанта поліції серії ДП18 № 726684 від 19 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Auris» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Є. Харченка, 65 в м. Києві під час повороту ліворуч подав сигнал світловим покажчиком повороту праворуч, чим порушив 9.2. б ПДР (а.с.9).

З матеріалів справи також вбачається, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 уже притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік та штрафу у розмірі 10 200, 00 грн. (а.с.12).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано лейтенанта поліції ОСОБА_4 , який пояснив, що 19 липня 2020 року він зупиняв автомобіль «Toyota Auris», д.н.з. НОМЕР_1 і разом з молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 був присутній під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та підтвердив обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 361053 від 19 липня 2020 року, а також зазначив, що співробітники поліції побачили, як ОСОБА_1 , який керував вказаним автомобілем, під час повороту ліворуч подав сигнал світловим покажчиком повороту праворуч, через що патрульні поліцейські вказали водію здійснити зупинку, після чого співробітники поліції підійшли до автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , здійснили процедуру перевірки ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків та склали протокол.

Частиною 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП, суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання, передбачені вказаною статтею, у тому числі і питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особами, які не мають права керування транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин.

Згідно з абз. 1 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14, відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводиться згідно з інструкцією про порядок направлення для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України №114/38/15-36-18 від 24 лютого 1995 року).

Відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15.11.18).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності у т.ч. відеозаписом.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних і допустимих доказах, та підтверджується зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 361053 від 19 липня 2020 року, який складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України, відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм вказаних правил ПДР, поясненнями свідків щодо обставин події, які кореспондуються з даними протоколу в частині часу та місця її настання і які вказали на те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) ПДР України, що підтверджується роздруківкою технічного засобу «Драгер» щодо тестування на алкоголь, яка підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння на момент зупинення автомобіля працівниками поліції, з показником вмісту алкоголю 1,40 ‰, та містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення та згоду з результатами тестування; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 було виявлено 1,40 ‰ алкоголю, та який містить підпис ОСОБА_1 , яким він засвідчив, що з результатами згоден, оскільки будь-яких заперечень щодо результатів тестування ним не заявлялося і таких заперечень не відображено ні в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, ні в протоколі, складеному поліцейськими, і такий огляд був проведений у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , через що висновок суду про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законним і обґрунтованим, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином досліджених доказів, і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Також із наявного у матеріалах справи відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) співробітника патрульної поліції, вбачається, що ОСОБА_1 у присутності свідків було запропоновано пройти огляд на приладі «Драгер», на що він погодився, при цьому у присутності свідків було перевірено цілісність приладу та здійснено контрольний забір повітря, після цього ОСОБА_1 пройшов огляд на приладі «Драгер», який показав результат вмісту алкоголю 1,40 ‰, що було зафіксовано на відеокамеру, і при цьому належних доказів того, що ОСОБА_1 заперечував щодо показників приладу «Драгер» та висловив свою незгоду з ними, матеріали справи не містять.

Доводи апелянта про те, що оскільки ОСОБА_1 декілька разів робив спроби видихувати повітря у на технічний прилад «Драгер», то поліцейськими було порушено порядок тестування особи на стан алкогольного сп`яніння, суд відхиляє, оскільки тестування проводилося у декілька спроб саме через неналежне виконання ОСОБА_1 порядку проходження тестування, що унеможливило отримання результату тесту, що не є порушенням вимог Закону з боку співробітників поліції, і ця обставина не можути слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.

Щодо доводів захисника про те, що докази керування ОСОБА_1 автомобілем відсутні та, що поліцейські не могли зупиняти автомобіль ОСОБА_1 , оскільки він не рухався, суд вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи та з відеозапису з боді-камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 після початку спілкування з співробітниками поліції не заперечував того факту, що саме він був за кермом у момент зупинення автомобіля, погодився пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, також свідки підтвердили факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля та факт зупинки поліцейськими цього автомобіля під час руху та постановою серії ДП18 № 726684 від 19 липня 2020 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, що у сукупності та взаємозв`язку підтверджує факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 під час його зупинки співробітниками поліції.

Крім того, посилання апелянта на те, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та передачі керування іншій уповноваженій особі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_6 , яка перебувала разом з ОСОБА_1 на час складення поліцейськими зазначеної постанови, про те, що вона підтвердила факт залишення на зберігання транспортного засобу «Toyota Auris», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою м. Київ, вул. Є. Харченка, 65, що саме по собі свідчить про відсторонення ОСОБА_1 від керування цим автомобілем та передачу його на зберігання іншій особі у встановленому законом порядку.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, тому її необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду: Я.С. Мельник