Справа № 464/3889/21 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 33/811/1456/21 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Яцишина Андрія Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 02 вересня 2021 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 24 травня 2021 року, о 01.45 год. на пр. Червоної Калини, 60 у м. Львові, керував автомобілем марки «Mazda 6» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови). Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить, поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд справи відбувся за його відсутності, про існування даної постанови суду йому стало відомо 4 жовтня 2021 року, коли отримав примірник оскаржуваної постанови, про що зроблено відмітку в матеріалах справи, на поштову адресу копія постанови не надходила, тому вважає, що такий строк пропущено ним з поважних причин і він підлягає поновленню.

Вважає оскаржувану постанову такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства.

Апелянт зазначає, що він не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, оскільки не перебував у такому стані та від проходження медичного огляду на такий стан не відмовлявся.

Також зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу зупинки автомобіля, доказів запаху алкоголю з порожнини рота, доказів поведінки, що не відповідає обстановці або порушення мови, як зазначено в оскаржуваній постанові та в протоколі від 24 травня 2021 року.

В протоколі зазначено нібито відмову від підпису у ньому, проте працівником поліції, який складав такий протокол навіть не пропонувалось підписати його, більше того , ОСОБА_1 не було відомо про факт його складення, його ніхто не ознайомлював із змістом протоколу, не роз`яснювались права, в тому числі право на правову допомогу.

Зазначає, що пояснення свідків є неналежними доказами, оскільки такі не написані ними власноручно. Вважає, що суд першої інстанції, для повного з`ясування обставин даної справи мав викликати та допитати свідків, про яких зазначено в оскаржуваній постанові.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній відеозапис складення адміністративних матеріалів, як з автомобіля поліції, так і з їх нагрудних камер.

23 листопада 2021 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Яцишина А.В. про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника на підтримку апеляційної скарги та клопотання про допит свідків і поновлення строку на апеляційне оскарження, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню , а апеляційна скарга та клопотання про допит свідків не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 не приймав участі в суді першої інстанції, про результат розгляду дізнався 4 жовтня 2021 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити останньому строк на апеляційне оскарження.

З огляду на те, що виклик та допит свідків є правом, а не обов`язком суду, з урахуванням того, що усі наявні в справі докази є логічними та послідовними, а стороною захисту не наведено достатніх аргументів для допиту свідків, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність потреби виклику зазначених свідків в судове засідання.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суду вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 199248 від 24 травня 2021 року (а.с.1), відповідно до якого ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу «Драгер» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків;

- поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 3-4) з яких вбачається, що їх було запрошено для того, щоб зафіксувати проведення огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_4 .. ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на ста сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі;

- копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕАН №4251217 від 24 травня 2021 року (а.с. 5) з якої вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено за порушення п. 9.2 б ПДР України.

Доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про те, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та в нього не було ознак такого сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки йому ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення в частині відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта, що матеріали справи не містять жодних доказів зупинки транспортного засобу, не беруться до уваги апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль було зупинено за порушення п. 9.2 б ПДР України, що підтверджується копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕАН №4251217 від 24 травня 2021 року( а.с. 5).

Апеляційний суд оцінює критично доводи сторони захисту про те, що він не відмовлявся від підпису в протоколі, йому не було роз`яснено його права та йому не було відомо про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП , адже як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 199248 від 24 травня 2021 року (а.с. 1) у протоколі підписалися свідки, які були залучені працівниками поліції, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки та в нього вилучено посвідчення водія (про, що є відповідні відмітки в протоколі).

Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції, було роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_1 , вилучено його посвідчення водія, та зроблено відмітки, що він відмовився від підпису протоколу, надання пояснень та отримання тимчасового посвідчення водія, копії протоколу.

Покликання апелянта, що в матеріалах справи відсутні відеозаписи не беруться до уваги апеляційного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

З огляду на те, що під час висловлення поліцейським вимоги ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та відмови останнього від проходження такого огляду поліцейським залучено двох свідків, а тому у поліцейських був відсутній обов`язок щодо здійснення відеофіксацію. Таким чином вимоги, встановлені ч. 2 ст. 266 КУпАП, працівниками поліції було дотримано.

Покликання апелянта на те, що пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки такі не написані ними власноручно та судом їх не допитано, апеляційний суд вважає безпідставними та відхиляє їх, оскільки такі пояснення узгоджується з матеріалами справи, підписаний свідками. При цьому, дані пояснень містять конкретні факти, які стосуються дій ОСОБА_1 та підтверджують фактичні обставини справи.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Сихівського районного суду м. Львова від 02 вересня 2021 року.

Відмовити в задоволенні клопотання адвоката Яцишина Андрія Володимировича про допит свідків. .

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 02 вересня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.