П О С Т А Н О В А

Іменем України

21.12.2021 року м.Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова- Мартинишин М.О., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Україна, військовослужбовця , проживаючого: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 264574 складеного 27.09.2021 року о 03.40 год. інспектором взводу №1 роти №3 батальну №4 УПП у Л/о ДПП ст. лейтенантом поліції Маньковським М.С., що ОСОБА_1 27.09.2021 року о 03.00 год. в м. Львові по вул. В.Великого, 2 керував буксируваним транспортного засобу «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проведення медичного огляду на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810» та на проведення такого огляду у медичному закладі відмовився присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у суді свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, заперечив викладенні дані у протоколі про адміністративне правопорушення та пояснив, що він 1227.09.2021 року о 03.00 год. в м. Львові по вул.. В.Великого, 2 не керував буксируваний автомобілем «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 , а керувала його дружина - ОСОБА_2 . Підстав йому для проходження огляду на стан сп`яніння не було . У зв`язку з чим просив закрити справу відносно нього.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кацюба А.М. у суді заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та просив в порядку ст. 247 КУпАП провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначив, що ОСОБА_1 не керувала зазначеним автомобілем, а керувала його дружина - ОСОБА_2 . У зв`язку з чим просив закрити справу відносно ОСОБА_1 .

Допитана в суді свідок ОСОБА_2 пояснила, що 27.09.2021 року вона керуючи буксируваним транспортного засобу «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 , близько 03:00 год. по вул. В.Великого, 2 у м. Львові, була зупинена працівниками поліції. Вийшовши з свого даного автомобіля та підійшовши до ОСОБА_3 (водія а/м «Мазда»), який буксирував її автомобіль, разом підійшли до поліцейського інспектора. Проходячи повз свій автомобіляь побачила, як її чоловік ОСОБА_1 переліз на водійське крісло і натиснув педаль гальм, оскільки машина почала котитися. Повідомивши поліцейському, що її машина несправна і її буксирує водій «Мазди» ОСОБА_3 , поліцейський підійшов до не заведеного транспортного засобу «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 та побачив за кермом її чоловіка ОСОБА_1 і почав вимагати в нього документи. Чоловік повідомив, що автомобілем не керував, а лише натиснув педаль гальм. На її пояснення, на пояснення водія ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не реагував, а почав зупиняти проїжджаючі машини, щоб забезпечити двох свідків при складанні протоколу про адмінправопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_3 пояснив, що 27.09.2012 року близько 3-ї год. проїжджаючи по вул. Луганська виїзд на вул. Стрийську у м. Львові, побачив автомобіль «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 припаркований на «аварійних мигаючих ліхтарях» біля правої сторони дороги, біля якого стояв мужчина та зупиняв машини. Зупинившись та з`ясувавши, що автомобіль засобу «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 поламався, вирішив допомогти та погодився забуксирувати його до вул. Янева у м. Львові. Повернувши з вул. Стрийської на вул. В. Великого, побачив в дзеркалі заднього виду поліцейську машину з включеними червоно-синіми проблисковими вогнями, він зупинився. Вийшовши з свого автомобіля, до нього підійшла водійка засобу «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 і спитала, що сталося, чому зупинився. Повідомив, що зупинили працівники поліції. Проходячи біля автомобіля «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 , він почав потихеньку котитися, але пасажир переліз на сидіння водія і натиснув педаль гальм. Коли підійшов поліцейський, побачив ОСОБА_1 за кермом незаведеного автомобіля «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 , почав вимагати в нього документи. На його пояснення, пояснення водійки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не реагував, а почав зупиняти машини для забезпечення свідків. Після чого його відпустили, і він поїхав додому.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_5 пояснив, що 27.09.2021 року близько 03:40 год. був зупинений по вул. В.Великого, 2 у м. Львові працівниками поліції для залучення його як свідка, при складанні адміністративних матеріалів. Підійшовши до зупинки громадського транспорту, на лавці сидів мужчина, до якого поліцейський звернувся чи буде він проходити освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці чи поїде в медичний заклад. Мужчина відповів поліцейському, що він транспортним засобом не керував, був пасажиром. Тоді поліцейський запропонував йому як свідкові і ще одному свідкові підійти до їх службового автомобіля, де записав їх анкетні дані та дав підписати чистий бланк пояснення та чистий бланк протоколу, повідомивши, що це нічний час, вони спішаться, а поліцейський сам все заповнить.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , представник ОСОБА_1 - адвоката Кацюби А.М., свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та інспектора Маньковського М.С., дослідивши матеріалами адміністративної справи, вважа, що у діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП, тому провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735.

Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів (до уваги не береться диспозиція статті щодо передачі керування транспортними засобом).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Однак, на цьому етапі водій ще не вважається винним. Далі законодавець надав право водію пройти ще один незалежний огляд, а саме, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При цьому, огляд може проводитися не у будь-якому медичному закладі, а у закладі, який включено в Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення такого огляду. Цей перелік затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду в інших закладах заборонено законом.

Відповідно до ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.8 р. ІІ Інструкції №1452/735 форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, зазначені нормативні акти чітко передбачають, що у випадку відмови водія від огляду на місці зупинки чи незгоди водія із результатами огляду на місці зупинки, працівник поліції ще не має права скласти протокол за статтею 130 КУпАП. У такому випадку закон покладає обов`язок на працівника поліції запропонувати водієві пройти огляд в медичному закладі.

Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.

І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП.

Якщо ж водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за статтею 130 КУпАП відсутні.

Зазначені вимоги нормативних актів працівниками поліції дотримані не були.

В п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті", міститься роз`яснення що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В розумінні п. 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського ст. лейтенанта поліції Маньковського М.С. щодо скоєння адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , долученого до матеріалів адміністративної справи, який було оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що відеозапис не містить даних про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем«MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім цього, в підтвердження пояснень свідка ОСОБА_5 на відео чітко видно, як працівник поліції ОСОБА_6 дає підписувати чисті бланки пояснень свідкам та чистий(не заповнений) протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

В суді інспектор взводу №1 роти №3 батальну №4 УПП у Л/о ДПП ст. лейтенантом поліції Маньковський М.С. не заперечив щодо даних обставин

Суд критично оцінює протокол про адміністративне правопорушення серія серії ААБ № 264574 від 27.09.2021року, так як такий протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки відображає виключно суб`єктивні судження самого поліцейського.

Відтак, інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем та те, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Аналізуючи докази в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 приходжу до висновку про те, що є обґрунтований сумнів того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем марки «MERCEDES BENZ Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 27.09.2021 року о 03.00 год. в м. Львові по вул. В. Великого, 2.

Оскільки ОСОБА_1 не був водієм вищевказаного транспортного засобу, то вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України щодо останнього не застосовуються.

Водночас суду не надано жодних інших доказів, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_1 керував автомобільним транспортним засобом.

При цьому факт перебування за кермом автомобіля у момент, коли до нього підійшли працівники поліції, не є тотожним керуванню автомобілем.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути під даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно свідчили б про вчинення останнім адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Мартинишин М.О.