Справа № 415/3093/21
Провадження № 33/810/230/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Василович Г.Ю. за участю захисника Сємєнєнка Є.Г., якого притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Овчаренка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу захисника Овчаренка Олександра Вікторовича на постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як зазначено в постанові, 02 травня 2021 року о 21 годині 29 хвилин в м. Лисичанську по вулиці Сєрова, 9, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого порядку, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник Овчаренко О.В. просить поновити йому пропущений строк на оскарження постанови судді Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року, оскільки ані він, ані ОСОБА_1 не отримували копію оскаржуваної постанови, він отримав копію постанови за його письмовою заявою 03.11.2021.

Вирішуючи питання про поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути відновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.

Як свідчать матеріали справи, 16.09.2021 ОСОБА_1 участь у розгляді справи не брав, матеріали справи не містять відомостей щодо належного його повідомлення про час та місце розгляду справи на зазначену дату.

Посилання суду першої інстанції, що ОСОБА_1 про явку до суду був повідомлений належним чином є безпідставним.

Згідно з письмовою заявою захисника Овчаренка О.В. від 01.11.2021 про стан розгляду справи, копію постанови він отримав 03.11.2021. Апеляційну скаргу захисник подав до місцевого суду 10.11.2021.

Судочинство в Україні здійснюється на підставі змагальності, що означає самостійне обстоювання кожною стороною провадження своїх прав та інтересів, а тому є підстава для поновлення захиснику процесуального строку на оскарження цього рішення.

Таким чином, за наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, суд апеляційної інстанції вважає за можливим поновити захиснику Овчаренку О.В. строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року.

В апеляційній скарзі захисник Овчаренко О.В. просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння був проведений працівниками патрульної поліції з порушенням вимог ст. 266 КУпАП.

Працівниками поліції не було складено ані акту огляду, ані направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Том, на думку захисника, огляд вважається недійсним.

Зазначає, що відеозапис з бодикамер працівників поліції проводився не безперервно.

Вказує, що діючий КУпАП не передбачає таке поняття як електронний доказ, а тому відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України та Закону України «Про електронний цифровий підпис» відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення від 02.05.2021 не містить цифрового підпису.

ОСОБА_1 був безпідставно зупинений працівниками поліції, що підтверджується рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16.06.2021.

Також вказує, що ОСОБА_1 був зупинений на вул. Серова у м. Лисичанську, а потім працівники поліції та свідки з`явилися на іншій адресі. На вул. Серова водію не було надано технічний прилад Драгер.

Посилається на те, що письмові пояснення свідка ОСОБА_2 були написані інспектором поліції, а письмові пояснення свідка ОСОБА_3 були заповнені на бланку також інспектором поліції. Суд не викликав вказаних свідків у судове засідання, а тому їх пояснення є недопустимими докази.

Крім того зазначає, що є невизначеним час чіткої відмови ОСОБА_1 від будь-якого огляду.

Заслухавши пояснення захисника Овчаренка О.В. в підтримання доводів апеляційної скарги, свідка ОСОБА_4 , як особу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 , перевіривши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені вимоги судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає як у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбаченні ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, а якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, повно й всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння з огляду на таке.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими у суді доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, та доданим до нього відеозаписом на диску працівників поліції.

Так, з змісту протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що він був складений відповідно до вимог діючого законодавства, в ньому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме: порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, зафіксовано факт його відмови від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що засвідчують їх підписи у протоколі. Від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився, та від нього заперечень чи зауважень не надходило.

Суд першої інстанції надав належну оцінку відеозапису, долученого до матеріалів справи, та який був досліджений у суді апеляційної інстанції, з якого вбачається, що працівники патрульної поліції, побачивши автомобіль Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1 , виїхали за вказаним транспортним засобом, та рухались за ним до його зупинки. Після зупинки вказаного автомобіля після відкриття вікна з сторони водія видно, що за кермом сидів ОСОБА_1 . Під час розмови з останнім поліцейські вказують, що в них є достатні підстави вважати, що водій даного ТЗ перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Працівники поліції пропонують ОСОБА_1 кілька разів пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі або на місці зупинки ТЗ, але ОСОБА_1 продовжує сперечатись з поліцейськими, їх законні вимоги ігнорує, тому працівники поліції розцінили таку поведінку ОСОБА_1 як відмову проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, що було засвідчено також у присутності двох свідків.

Допитаний у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 , який склав протокол про адміністративне правопорушення 02.05.2021 року Серії ОБ № 206239 щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.130 КУпАП, пояснив, що він отримав інформацію на службовому планшеті, що бабуся ОСОБА_1 звернулася до поліції зі скаргою на нього, що він влаштував конфлікт та знаходиться у стані алкогольного сп`яніння за кермом автомобіля за адресою : м. Лисичанск, вул.Сєрова,9. Коли вони (екіпаж патрульних ) приїхали на вказаний виклик, то побачили стоячий автомобіль Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1 ,за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , у якого були ознаки алкогольного сп`яніння. Водій був один. Вони його попередили, що у такому стані він не може керувати автомобілем, оскільки для нього будуть наслідки. Він казав, що не збирається їхати, тільки слухав музику. Після чого вони від`їхали від нього. Через декілька хвилин, приблизно 20 хвилини, вони побачили, що вказаний автомобіль рухається та за кермом знаходиться ОСОБА_1 . Вони зупинили його на вул. Сєрова м. Лисичанськ, в автомобілі водій був не один, там були його дружина та діти. Вони запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, він спочатку погодився, але просив відвезти дітей та дружину до місця проживання на кв. АДРЕСА_2 . Вони погодилися з ним, поїхали разом з ним на двох автомобілях до місця його проживання. Коли зупинилися, його дружина почала сваритися з ними, пропонували випити пива та все інше. Приїхали інші патрульні поліцейські з Драгером, оскільки у них не було такого пристрою, та знову стали пропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою Драгера, але водій тягнув час під різними приводами, тоді вони вирішили, що той відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння на місці, а також у медичному закладі, знайшли свідків, у присутності яких він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння . Свідки підписали свої пояснення на окремих аркушах, які були долучені до протоколу, який також був ними підписаний. ОСОБА_1 відмовився підписати протокол та дати пояснення. Все, що відбувалося, зафіксовано на бодикамерах, які були включені та працювали постійно, про цей знав ОСОБА_1 . Бодикамери фіксують все ,але копіювання проходить без цифрової підписи кожного патрульного поліцейського, який кожний раз під час чергування бере бодикамеру та здає ії під особисту підпис у відповідному журналі, у якому зазначені всі реквізитні дані бодикамер.

Суд апеляційної інстанції вказані показання свідка вважає достовірними , оскільки вони підтверджують факт зупинки водія ОСОБА_1 за кермом автомобіля Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1 ,який рухався, незважаючи на те, що вони попереджали його про відповідальність за керування у стані алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність в матеріалах справи акту огляду та направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не є підставою вважати огляд недійсним, оскільки вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого порядку, ОСОБА_1 ігнорував, що було вірно розцінено працівниками поліції як його відмова від проходження огляду.

Суд першої інстанції перевіряв доводи захисника Овчаренка О.В., викладені ним у тому числі в апеляційної скарги, та надав ним належну оцінку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив у судовому рішенні, що у разі погодження водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, результатом, відповідно до вимог п.10 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, який проводиться в присутності двох свідків, є акт огляду на стан сп`яніння.

У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Вищенаведені норми свідчать про необхідність складання акту огляду лише за результатами проведений огляду на місці зупинки транспортного засобу, а направлення на проведення огляду у медичному закладі складається лише за умов погодження водія пройти такий огляд.

Висновки суду першої інстанції про те, що оскільки, як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 від проведення огляду з- використанням спеціальних технічних засобів поліцейським і в закладах охорони здоров`я відмовився, посилання захисника про порушення вимог закону щодо необхідності складання акту огляду та направлення на огляд, а також долучення їх до матеріалів справи, не заслуговують на увагу суду, є цілком обґрунтованими.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис відповідає критеріям доказів, визначених ст. 251 КУпАП.

Проведення відеозапису, який є не безперервним не є безумовною підставою скасування судового рішення та не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує думку захисника в апеляційному суді, який не наполягав на повторному перегляду відеозапису з бодикамер патрульних поліцейських.

Посилання захисника на норми іншого Кодексу , а саме Кодексу адміністративного судочинства України, при оцінки доказів у даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Суд першої інстанції вірно встановив, що доводи адвоката Овчаренка О.В. про недотримання порядку проведення огляду на стан сп`яніння не знайшли свого підтвердження в суді та повністю спростовуються оглянутими в судовому засіданні відеофайлами з нагрудних камер співробітників поліції, з яких вбачається, що останньому на місці зупинки було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер або у медичному закладі.

Під час апеляційного розгляду також не встановлено порушень вимог ст. 266 КУпАП, оскільки працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до вимог КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16.06.2021 року, про яке вказує захисник, не спростовує факт зупинки водія ОСОБА_1 та розмови з ним патрульних поліцейських про його стан та ознаки алкогольного сп`яніння.

Суд не повинен встановлювати час чіткої відмови ОСОБА_1 від будь-якого огляду, оскільки достатньо очевидна його поведінка під час розмови з ним з приводу проходження його огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, а також у медичному закладі у присутності двох свідків.

За таких обставин, підстави для визнання огляду водія на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 недійсним, відсутні.

Разом з тим, апеляційний суд погоджуючись з доводами апеляційної скарги захисника, вважає недопустимим доказом письмові пояснення свідків, оскільки вони не були допитані безпосередньо судом першої інстанції.

Проте навіть з урахуванням виключення з числа доказів пояснення свідків в матеріалах справи достатньо доказів для визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки положення ч.2 ст.266 КУпАП (у редакції з 17.03.2021 року) при огляді водія на стан алкогольного сп`яніння на місці взагалі не передбачають наявність свідків, якщо застосовуються технічні засоби відеозапису.

У даному випадку встановлено достовірно, що свідки були під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та у присутності двох свідків був складений протокол про адміністративне правопорушення, свідки поставили свій підпис у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтуються на переконанні суду та принципу неупередженості та об`єктивності, відповідають вимогам ст. ст. 245,251,252, 280 КУпАП, та є правильними та обґрунтованими, оскільки суд надав належну об`єктивну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не встановив законних підстав для скасування постанови суду першої інстанції та для закриття провадження у справі з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягає апелянт.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на доказах, які можуть бути покладені в основу рішення, як докази вини.

За таких обставин, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу захисника необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Овчаренку О.В., діючого в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника Овчаренка О.В. - залишити без задоволення.

Постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 16 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського

апеляційного суду Є.В. Тополюк