ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3608/20 Головуючий суддя І інстанції Мельников І.Д.
Апеляційне провадження № 33/818/8/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 19.02.2020 року о 22 год. 32 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Chevrolet Captiva», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Гв.Широнінців, 63 у м.Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Харківський обласний наркологічний диспансер знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Очаківська, буд.15, а отже пропозиція поліцейських про направлення її для огляду на стан сп`яніння до медичного закладу за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, буд.26, є неправомірною, у звязку з чим він відмовився від проходження огляду на стан спяніння в цьому закладі охорони здоровя.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки відомостям довідки про стан здоровя, в якій містяться відомості про рівень алкоголю в його крові 0,00 %, не було викликано та допитано свідків, які були присутніми під час складання адміністративних матеріалів, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів.

В судове засідання, яке призначалося судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , який є автором апеляційної скарги, не з`явився, але йому на адресу, яка зазначена в його апеляційній скарзі, направлялися судове повідомлення про місце, дату та час розгляду справи, яке повернулося до Харківського апеляційного суду у зв`язку з відсутністю адресату за вказаною адресою (а.с.71-72, 82).

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_2 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Московського районного суду м.Харкова від 11.08.2020 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань , користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Крім того, до канцелярії Харківського апеляційного суду захисником Абдулаєва-Мартіросян І.Х. подано заяву від 08.12.2021 року про проведення апеляційного розгляду за її відсутності та без участі ОСОБА_1 .

Крім того, судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 73-76, 79, 80), але останні судові виклики не отримали та в судове засідання не з`явилися.

Інспектор Вовк В.В. подав до канцелярії Харківського апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, оскільки вона перебуває у декретній відпустці (а.с.84).

За таких обставини, суд вирішив провадити апеляційний розгляд без їх участі та без участі апелянта та його захисника, яка надала заяву про проведення апеляційного перегляду оскаржуваної постанови без їх участі, з урахуванням доводів, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008 року), судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом та його захисником не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв в своїй апеляційній скарзі будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків чи працівника поліції.

З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, що містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №213819 (арк. 1); письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.4, 5); відеозаписі фіксації обставин правопорушення, наданих Управлінням патрульної поліції в Харківській області (а.с.8).

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №213819 від 19.02.2020 року, 19.02.2020 року о 22 год. 32 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Chevrolet Captiva», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Гв.Широнінців, 63 у м.Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Належить врахувати, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії цього протоколу та внесення до нього будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції.

З відеозапису «DSJX302308_002308», наявного в матеріалах справи та який є безперервним і на якому повністю зафіксовані події правопорушення від 19.02.2020 року, починаючи з 23 год. 43 хв. вбачається, що ОСОБА_1 спочатку відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки, а в подальшому і в закладі охорони здоров`я. Крім того, під час пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння будь-яких зауважень щодо дій представників поліції не заявляв та не заперечував, що саме він керував транспортним засобом (арк. 8).

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 або його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України, а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.

Крім того, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, також підтверджуються іншими по справі доказами, що містяться у:

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 19.02.2020 року (а.с.6);

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та у встановлений законом спосіб у закладі охорони здоров`я (а.с.4, 5);

- довідці про отримання посвідчення водія (а.с.3);

- розписці ОСОБА_5 від 19.02.2020 року, в якій вона зобов`язалась перегнати автомобіль «Chevrolet Captiva», номерний знак НОМЕР_1 , на його постійне місце стоянки;

- відеозаписі фіксації обставин правопорушення, наданих Управлінням патрульної поліції в Харківській області, на якому зафіксовано факт того, що на неодноразові пропозиції представника поліції Беркута В.А. в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме допомогою газоаналізатора Драгер та у встановлений законом спосіб у закладі охорони здоров`я (а.с.8).

Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що Харківський обласний наркологічний диспансер знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Очаківська, буд.15, а отже пропозиція поліцейських про направлення її для огляду на стан сп`яніння до медичного закладу за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, буд.26, є неправомірною, апеляційним судом не приймається з огляду на ту обставину, що за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, буд.26, знаходиться Кабінет цілодобової експертизи алкогольного та наркотичного сп`яніння, який є підрозділом Харківського обласного наркологічного диспансеру.

Апеляційний суд також критично відноситься до відомостей довідки КНП «МКЛШНМД ім. проф.О.І.Мещанінова» ХМР від 06.06.2020 року (а.с.24), оскільки в ній зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до медичного закладу тільки о 01 год. 40 хв., тобто після спливу двох годин після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння (о 22 год. 32 хв.), що суперечить вимогам ч.4 ст.266 КУпАП.

Крім того, згідно відеозапису «DSJX302308_002308», наявного в матеріалах справи (арк. 8), починаючи з 22 год. 48 хв. вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду за допомогою газоаналізатора та у наркологічному центрі КНП ХОР «АНД» (м.Харків, вул.Шевченка, 26).

Більш того, згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Chevrolet Captiva», номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, в матеріалах судового провадження наявна довідка про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 (арк.3), а тому він повинен був знати наслідки невиконання ним вимог пункту 2.5 ПДР України.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції взагалі відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також пояснення свідків, які були відібрані під час його складання. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами апелянта, оскільки в такий спосіб вбачається спроба ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Дослідивши зібрані докази у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає їх та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та притягнуто за ч.1 ст.130КУпАП до відповідальності.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись статтями 294, 295 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков