Номер провадження: 33/813/183/21
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя Котелевський Р.І.,

за участю:

секретарів судового засідання Альбрехта І.С., Тьосової Я.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Шелкова С.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень, 40 (сорок) коп..

Згідно з оскаржуваною постановою, 11.11.2020 року, о 05:48 год., ОСОБА_1 , в м. Одесі по пр. Добровольського, 2а, керував транспортним засобом «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1 , в режимі маршрутного таксі №121, який перевозив 33 пасажирів в салоні т/з, за технічною характеристикою його транспортний засіб має тільки 22 сидячих місця, чим порушив умови карантину, а саме Постанову КМУ №641 п. 11 п.п. 2 від 22.07.2020 року, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує на неповноту судового розгляду та відсутність доказів, які доводять його вину. Апелянт просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що матеріали справи не містять доказів які б мали можливість підтвердити перевезення останнім пасажирів на сидячих місцях у більшій кількості, ніж передбачено технічною можливістю автобусу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Шелкова С.Г., які підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити апеляційну скаргу; вивчивши матеріали адміністративної справи; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги, оскільки постанова суду є необґрунтованою, ухвалена за результатами неповного дослідження доказів, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Апеляційний суд, перевіривши докази, які долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку, що суддя районного суду дійшов помилкового висновку про наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вину категорично не визнав та пояснив, що на момент складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.44-3 КУпАП, не було зафіксовано той факт, що він перевозив пасажирів у більшій кількості на сидячих місцях, ніж передбачено технічною можливістю автобуса.

В судовому засіданні досліджений відеозапис нагрудної камери працівника поліції, який долучений до справи. Однак, даний відеозапис не містить беззаперечної інформації, що в салоні автобуса під керуванням ОСОБА_1 , під час руху автобуса, або після його зупинки, перебували пасажири, які не сиділи, а стояли під час руху автобусу. Той факт, що після зупинки автобуса, із салону вийшли пасажири, не свідчить беззаперечно про те, що вказані пасажири не сиділи на місцях під час руху автобуса.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення також містять жодного пояснення свідків на підтвердження відомостей, викладених в протоколі, в тому числі з числа пасажирів автобусу, які б підтверджували факт перебування в салоні автобуса більшої кількості пасажирів, ніж сидячих місць.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, які поза розумним сумнівом підтверджували факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, за обставин викладених в протоколі.

За наведених обставин, слід констатувати, що суддя районного суду не взяв до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно особи є документом, який констатує виявлення адміністративного правопорушення та не може бути єдиним та безперечним доказом вини особи, відносно якої він складений.

За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладаючи на нього адміністративне стягнення, суддя районного суду не виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП, не дослідив матеріали справи, не перевірив чи виконано поліцейськими вимоги КУпАП, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності, та дійшов до помилкового висновку про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження факту скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення,не підтверджуються належними та достатніми доказами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року, якою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним за ст.44-3 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський