Справа№938/613/21
Провадження № 3/938/316/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов з Головного управління ДПС у Івано-Франківській області

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, директора Верховинського районного лісгоспу,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

з участю:

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1

в с т а н о в и в:

на розгляд Верховинського районного суду Івано-Франківської області 01.10.2021 надійшов протокол про адміністративне правопорушення №1015 від 24.09.2021 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-4 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , будучи директором Верховинського райлісгоспу (код ЄДРПОУ 5442375) вчинив порушення порядку утримання та перерахування податків, а саме: несвоєчасно перерахував в бюджет податок на доходи фізичних осіб до 01.03.2021 в розмірі 1207331,49 грн, в тому числі який виник до 01.03.2020 в сумі 130656,13 грн та несвоєчасне перерахування в бюджет військового збору в сумі 230000,92 грн, в тому чилі до 01.03.2020 в сумі 160718,54 грн та після 01.03.2020 в сумі 69282,38 грн, встановлено заборгованість на день закінчення перевірки в сумі 70253,41 грн, яка виникла після 01.03.2020, чим порушено ст.168.1.2, п.168.1.5, п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755- VI (із змінами і доповненнями).

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 КпАП України. Суду пояснив, що Верховинським районним лісгоспом, директором якого він є, 20.10.2021 оскаржено податкові повідомлення-рішення від 28.09.2021 за №006662/0714 та за №006664/0714, що винесені на підставі акту №4754/09-19-07-14/5442375 про результати планової виїзної документальної перевірки від 31.08.2021, що знаходиться в матеріалах справи, до контролюючого органу вищого рівня, а саме Дердавної податкової служби України, про що надала суду відповідні докази. Також зазначив, що на час розгляду справи, ДПС України не прийняло остаточного рішення за результатами розгляду скарги. А тому вважає, що вина у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджена належними доказами, просить провадження в справі закрити.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі письмові докази, суддя приходить до наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010№ 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статей 245,280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тобто при розгляді справи суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст. 252 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин є переконливим висновок, що вчинення адміністративного правопорушення особою повинно доводитися чіткими, узгодженими та неспростовними доказами.

Так, ч. 1 ст. 163-4 КпАП України передбачено настання адміністративної відповідальності за неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, на підтвердження вини у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-4 КпАП України, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області надано:

-протокол у справі про адміністративне правопорушення №1015 від 24.09.2021;

-акт №4754/09-19-07-14/5442375 від 31.08.2021 про результати планової виїзної документальної перевірки правильності справляння податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору Верховинського райлісгоспу (код ЄДРПОУ 5442375) за період з 01.07.2017 року по 30.06.2021 року.

Так, особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні надав суду докази того, що податкові повідомлення-рішення від 28.09.2021 за №006662/0714 та за №006664/0714, які складені на підставі акта №4754/09-19-07-14/5442375 про результати планової виїзної документальної перевірки правильності справляння податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору Верховинського райлісгоспу (код ЄДРПОУ 5442375) за період з 01.07.2017 року по 30.06.2021 року, оскаржені 20.10.2021 до контролюючого органу вищого рівня, а саме Дердавної податкової служби України, а саме копію скарги на податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківської області від 28.09.2021 за №006662/0714 та за №006664/0714. Також, у поданій скарзі Верховинський районний лісгосп звертає увагу контролюючого органу також на невідповідність вимогам чинного законодавства акту перевірки №4754/09-19-07-14/5442375 від 31.08.2021, на підставі якого були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

На даний час адміністративне оскарження триває і ДПС України не прийняло остаточного рішення за результатами розгляду скарги.

Згідно вимог ст. 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому, суд зазначає, що акт перевірки лише фіксує результати перевірки та по своїй суті не є рішенням контролюючого органу.

Оскільки, встановлено, що після передачі адміністративного матеріалу до суду 01.10.2021 податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акту про результати планової виїзної документальної перевірки правильності справляння податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору Верховинського райлісгоспу (код ЄДРПОУ 5442375) за період з 01.07.2017 року по 30.06.2021 року, оскаржено Верховинським районним лісгоспом, директором якого являється особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та на день розгляду адміністративного матеріалу процедура адміністративного оскарження не завершена, а тому висновки акту є неузгодженими та не можуть слугувати підставою для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.163-4 КУпАП.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Спираючись на положення ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016р. заява №926/08), суд приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тому суд, враховуючи вищезазначене, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Відповідно до ст. 62 Конституції Україниніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки, акт перевірки не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, а будь-які інші докази, які б підтверджували її вину у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, в матеріалах справи відсутні, а тому суд тлумачить усі сумніви на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 24, 27, 40-1, 163-4 ч.1, 247, 251, 283, 284 КпАП України, суддя,

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Верховинський районний суд Івано-Франківської області або безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Роман ДЖУС