Справа № 303/2411/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
23.02.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 адвокат Логай І.І.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.
Згідно постанови, 09.05.2020 о 20 год. 05 хв. ОСОБА_1 у с. Н. Давидково Мукачівського району керував мопедом марки "Honda" б/н у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі адвокат Логай І.І. вказує на те, що постанова судді є передчасною, незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що огляд на стан сп`яніння проведено за відсутності двох свідків, а такі були запрошені лише при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, що і підтвердили даючи пояснення. Стверджує, що розгляд справи проведено за відсутності правопорушника та його представника, не зважаючи на те, що представником було подане клопотання про відкладення розгляду справи. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Логая І. І., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги без участі вказаних вище осіб апеляційний суд бере до уваги те, що вони належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення судового засідання та даних про поважність причин їхньої неявки не подавали, і розгляд справи вже відкладався апеляційним судом.
Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція) передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Так, зі складеного щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП протоколу вбачається, що останньому ставиться у провину те, що 09.05.2020 року приблизно о 20 год. 05 хв. у с. Нове Давидково Мукачівського району, ОСОБА_1 керував мопедом марки «Honda» б / н у стані алкогольного сп`яніння.
Однак, зі змісту викладених у протоколі обставин не вбачається по якій вулиці ОСОБА_1 керував мопедом, що свідчить про те, що поліцейським не встановлено точного місця керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Поряд із цим, як убачається із наявних у матеріалах справи Акту огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та роздруківки тестування вбачається, що в результаті проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння у нього виявлено 0,08 %, що в свою чергу спростовує твердження у постанові суду першої інстанції про те, що результат алкотестування ОСОБА_1 становив 0,88 % проміле.
Вищевказане також свідчить і про те, що, працівники поліції, складаючи щодо ОСОБА_1 протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не врахували вимоги пункту 7 Розділу ІІ Інструкції, зокрема те, що показник алкотестування до 0,2 % не є порушенням водієм вимог передбачених п. 2.9 «а» ПДР та не утворює склад передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення.
Крім того, відповідно до вимог п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, однак як убачається зі змісту наявних у матеріалах справи пояснень гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такі були запрошені поліцейським та були присутні лише при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, тобто не були очевидцями проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». При цьому, з указаних пояснень не вбачається, яку саме кількість проміле було виявлено в ОСОБА_1 у результаті проходження ним алкотестування, що також підтверджує те, що свідки не були присутні при проходженні ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. Вказані обставини свідчать про порушення вимог п. 6 Інструкції при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння. Вказаним порушенням вимог законодавства при проведенні освідчення ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння судом першої інстанції будь-якої оцінки не було дано.
Разом із тим, у порушення вимог п. 10 Інструкції у протоколі не зазначено результатів огляду ОСОБА_1 ..
Направляючи матеріали справи про адміністративне правопорушення до місцевого суду посадові особи Мукачівського РВП не вказували на те, чи застосовувались технічні засоби при проведенні освідчення ОСОБА_1 , зокрема чи проводився відеозапис (фотозйомка), докази, на підставі яких з певною вірогідністю можна дійти висновку про проведене тестування та його результати.
Будь-яких інших доказів, які б свідчили про протилежне, ніж зазначене вище, в матеріалах справи немає.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав оцінки доказам у їх сукупності.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України та про наявність події та у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.
Разом із тим, як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, посилаючись на наявні в матеріалах справи докази (протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , акт огляду на стан сп`яніння та результати алкотестування) як на такі, що підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та, відповідно, вину в скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суддя місцевого суду не дав їм відповідного аналізу, не врахувавши те, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказів у ОСОБА_1 виявлено таку кількість проміле алкоголю, яка є допустимою, що в свою чергу не утворює складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Вищенаведене свідчить про те, що суд першої інстанції не дав відповідної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та дійшов помилкового й необгрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9а ПДР та наявність у діях останнього складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
При цьому, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи переконливих доказів про виявлення у ОСОБА_1 такої кількості проміле, яка є недопустимою для керування транспортним засобом, виключає і допустимість протоколу як джерела доказів, що в свою чергу виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що саме на відповідних посадових осіб органів Національної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
Приймаючи рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Логай І. І. в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан