Провадження №33/824/5397/2021 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., за участю потерпілої ОСОБА_1 , її представника Плискань І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 - адвоката Содоля А.М. на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Відповідно до постанови ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, за те, що він в період часу з 04.08.2021 19:00 год. по 05.08.2021 05:30 год. за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисні дії, домашнє насильство психологічного характеру, а саме перебував разом з дитиною на вулиці у нічний час, дитина була легко вдягнена, хоча на вулиці було холодно, після чого була передана матері 05.08.2021 о 05:30 год. в поганому фізичному та психологічному стані. Окрім цього, протягом останнього року майже щоденно тисне на колишню дружину та спільну дитину морально, фізично, психологічно та провокує конфлікти. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником ОСОБА_2 - адвокатом Содолем А.М. подано апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у яких він просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що повний текст постанови отримав 03 листопада 2021 року.

12 листопада 2021 року апеляційну скаргу на постанову помилково направив на адресу Київського апеляційного суду, а не до суду першої інстанції, який виніс постанову. Повернуті документи з Київського апеляційного суду разом з листом №0507/2438/21 від 17.11.2021 року, отримав 24.11.2021 та одразу направив апеляційну скаргу до місцевого суду.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що строк на оскарження пропущено з поважних причин.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №388339 від 06.08.2021 року було складено на підставі заяви ОСОБА_1 матері малолітньої дитини ОСОБА_3 , яка є заінтересованою особою та сама не знала про обставини перебування дитини з батьком в ніч з 04 по 05 серпня 2021 року. Відповідно до рапорту інспектора СЮП Святошинського УП ГУ НП, колишня дружина, ОСОБА_2 повідомила, що останній прийшов сам за місцем проживання для зустрічі з дитиною, де вона вивела дитину в під`їзд будинку, однак ОСОБА_2 з дитиною через деякий час зник та на телефонні дзвінки не відповідав, після чого вона звернулася до поліції. Дані обставини викладені в рапорті не відповідають дійсності. Так як в своїх поясненнях, які є в матеріалах справи ОСОБА_1 зазначала, що вони забрали дитину ОСОБА_3 , з садочка разом з ОСОБА_2 та прийшли в під`їзд, так як до квартири вона його не впускала. В подальшому свідомо залишивши дитину з колишнім чоловіком в під`їзді. Разом з тим, 25 грудня 2020 року між сторонами була укладена угода щодо участі батька у вихованні дитини та встановлено відповідний графік, яка діяла до 25 квітня 2021 року і з цієї дати по сьогоднішній день немає жодного рішення компетентного органу, яке б обмежувало спілкування батька з дитиною.

Захисник зазначає, що звернення до центру соціальних служб відбулося через два з половиною місяці після вищезазначеної події, тому виникають сумніви, щодо психологічних переживань матері дитини. Факт отримання малолітнім сином ОСОБА_3 психологічних страждань та будь-якої іншої психологічної травми, даним центром не встановлено і не підтверджено жодним доказом. Також між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тривають суперечки щодо визначення місця проживання дитини, малолітнього сина ОСОБА_3 . На даний час в Києво - Святошинському районному суді Київської області розглядається справа про визначення місця проживання дитини. У зв`язку з цим між батьками в останні роки виникають постійні суперечки, що призводять до звернень в поліцію по тим чи іншим питанням. На сьогоднішній день дитина проживає з батьком, жодних нарікань компетентних органів щодо обмеження батьківських прав немає. Суд встановивши вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення визначеного ч.1 ст.173-2 КУпАП врахував лише факт звернення матері дитини через два з половиною місяці до центру соціальних служб та протокол пояснення самої матері дитини.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Плискань І.О. було подані письмові пояснення та заперечення, в яких вона просила відмовити в задоволенні заяви про поновлення строку, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову без змін.

Обґрунтовуючи свої доводи наголошує, що зазначені апелянтом обставини не відповідають дійсності та є намаганням винуватця протиправних дій уникнути відповідальності за скоєне. Внаслідок дій апелянта у ніч з 4 на 5 серпня 2021 року ОСОБА_1 разом з поліцією шукала дитину по всьому будинку, дитячих майданчиках, за місцем проживання та за місцем реєстрації ОСОБА_2 , але їх ніде не було та на телефонні дзвінки він не відповідав. ОСОБА_2 повернув дитину лише зранку 05.08.2021 о 05 год. 30 хв. у поганому фізичному та психологічному стані, навіть не змінивши дитині підгузок. В той час, як температура повітря була 18 градусів за Цельсієм, ішов дощ, а дитина була одягнена тільки в шорти та футболку. Під час перевірки місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , з`ясувалося, що у квартирі проживає орендар - ОСОБА_4 . Зі слів ОСОБА_2 , зафіксованих у рапорті, вони з дитиною заснули у під`їзді. Представник ОСОБА_2 , спростовуючи цю інформацію, так і не повідомляє у якому місці батько з дитиною були всю ніч і не надає жодних доказів на підтвердження того, що це місце було безпечним для дитини.

Стосовно акту з надання послуги кризового та екстреного втручання, то даний доказ був долучений в рамках дослідження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та на підтвердження того, що після подій 4-5 серпня 2021 року, ОСОБА_2 продовжив вчиняти психологічне насильство по відношенню до сина та колишньої дружини - з 10 жовтня 2021 року самовільно змінив місце проживання сина, розлучив його з матір`ю, не дозволяє їм бачитися та схиляв колишню дружину до підписання мирової угоди про визначення місця проживання дитини, за умовами якої дитина проживала б з батьком.

ОСОБА_2 та його захисник Содоль А.М. до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подали.

Із огляду на зазначене, апеляційний суд враховує вимоги п.п.4, 6 ст.294 КУпАП щодо строків апеляційного перегляду та необов`язкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника Содоля А.М.

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_1 та її представника Плискань І.О., які вважали доводи апеляційної скарги необґрунтованими та заперечували проти поновлення строку на апеляційне оскарження вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Із матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_2 - адвокат Содоль А.М. був присутній при винесенні постанови судом першої інстанції 02 листопада 2021 року та отримав її копію 03 листопада 2021 року. Однак, помилково направив апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду. Вказана апеляційна скарга була повернута захиснику судом апеляційної інстанції, що підтверджується копією супровідного листа від 17.11.2021 року №0507/2438/2021. 24 листопада 2021 року захисником повторно подано апеляційну скаргу до суду першої інстанції.

Враховуючи вказані обставини та з метою забезпечення права на захист, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити захиснику ОСОБА_2 - адвокату Содолю А.М. строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_2 - адвокат Содоль А.М. зазначив, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та в письмових поясненнях матері дитини не відповідають дійсності.

Однак, такі доводи ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції сприймає критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважає таку позицію обраною лінією захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №388339 від 06.08.2021 ОСОБА_2 , в період часу з 04.08.2021 19:00 год. по 05.08.2021 05:30 год. за адресою: АДРЕСА_3 вчинив відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисні дії, домашнє насильство психологічного характеру, а саме перебував разом з дитиною на вулиці у нічний час, дитина була легко вдягнена, хоча на вулиці було холодно, після чого була передана матері 05.08.2021 о 05:30 год. в поганому фізичному та психологічному стані. Окрім цього, протягом останнього року майже щоденно тисне на колишню дружину та спільну дитину морально, фізично, психологічно та провокує конфлікти.

Вказані обставини ОСОБА_1 підтвердила також при наданні пояснень працівникам поліції та в суді апеляційної інстанції. Та зазначила, що ОСОБА_2 тривалий час вчиняє по відношенню до останньої та їхнього сина ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: погрожує, що не дозволить бачитися з сином, провокує конфлікти з приводу виховання сина. З даного приводу ОСОБА_2 зверталася в Центр соціальних служб Святошинського району у м. Києві, з метою стабілізації емоційного стану, що підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається із рапорту складеного інспектором СЮП ВП Святошинського УП ГУ Національної поліції України в м. Києві молодшим лейтенантом поліції В.Бойком, 04.08.2021 року о 20:45 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 по спецлінії «102» про зникнення дитини та її батька ОСОБА_2 . В подальшому встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучені, дитина проживає з матір`ю. Графіку зустрічей дитини з батьком не встановлено. Так, 04.08.2021 ОСОБА_2 прийшов за місцем проживання для зустрічі з дитиною, мати ОСОБА_1 вивела дитину в під`їзд, оскільки на вулиці було прохолодно та ішов дощ. Після чого ОСОБА_2 з дитиною зникли. Співробітниками СЮП Святошинського УП ГУ НП у м. Києві спільно з патрулями УПП проводилися пошуки батька з дитиною, було перевірено всі відомі адреси, про те ні батька ні дитини в той час знайдене не було. 05.08.2021 батьком дитини ОСОБА_2 написав повідомлення ОСОБА_1 , що дитина з ним то він через деякий час його поверне. О 05 год. 30 хв. ОСОБА_2 привів сина за місцем його постійного проживання на адресу АДРЕСА_3 , як зазначено в рапорті дитина перебувала в пригніченому настрої та бажала спати.

Між тим, ОСОБА_2 було викликано до СЮП Святошинського УП для проведення профілактичної бесіди та складання протоколу. ОСОБА_2 під час бесіди поводив себе зухвало, своєї вини не визнав та повідомив, що дитина перебувала з ним в під`їзді де він накрив своєю кофтою дитину та в подальшому заснув в під`їзді. В своїх діях не вбачав порушення батьківських обов`язків та загрози здоров`ю дитині. Від підписання протоколу відмовився в присутності двох понятих, що підтверджується матеріалами справи.

Доводи захисника, що вказаний рапорт є недопустимим доказом, на думку судді апеляційного суду, є необґрунтованими.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого можуть бути будь-які фактичні дані щодо адміністративного правопорушення, що містяться в рапорті, в протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнях свідків, відеозаписі, у тому числі, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також інші документи.

При цьому КУпАП не обмежує суд в питанні оцінки доказів, зокрема таких, які містяться в рапорті інспектором СЮП ВП Святошинського УП ГУ Національної поліції України в м. Києві від 04 серпня 2021 року.

Так, суддя першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 дослідив докази, які наявні в матеріалах справи, дав цим доказам належну оцінку та виклав у постанові висновки щодо винуватості особи з посиланням на конкретні докази та вимоги закону.

Виходячи з наведеного, суддя приходить до висновку про те, що наявний в матеріалах справи рапорт працівника поліції слід вважати належним та допустимим доказом у справі, оскільки ОСОБА_2 та його захисником Содолем А.М. не було надано суду інших вагомих доказів, які б ставили під сумнів даний доказ.

Крім того, з письмових пояснень самого ОСОБА_2 вбачається, що дійсно 04 серпня 2021 року з 19:00 він перебував з дитиною, гуляв з нею на вулиці. Після того як почався, батько з дитиною були вимушені зайти у під`їзд найближчого будинку перечекати негоду, після чого батько з дитиною поїхали за місцем проживання батька, а вранці привіз дитину до матері.

Тобто, ОСОБА_2 сам визнав, що забрав дитину, не повідомивши матері про це, всю ніч не виходи на зв`язок з ОСОБА_1 та не повідомив про місце перебування дитини та її самопочуття.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані обставини свідчать про існування фактів можливого завдання ОСОБА_2 шкоди психологічному здоров`ю його колишній дружині ОСОБА_1 та їх малолітньому сину ОСОБА_3 .

Відповідно до п.6 ч.3 ст.6 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать в тому числі і суди.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст.19 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги адвоката Содоля А.М. про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є голослівними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу дотримані у повній мірі.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Захиснику ОСОБА_2 - адвокату Содолю А.М. поновити строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Содоля А.М. залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль