КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника Реви І.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Березанського міського суду Київської області від 04 листопада 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Березанського міського суду Київської області від 04.11.2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови, 26.09.2021 року об 11 год. 01 хв., на вул. Шевченків шлях, 85 в м. Березань Київської області ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Березанського міського суду Київської області від 04.11.2021 року та закрити щодо нього провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 245, 251, 256, 280 КУпАП та положень викладених у Постановах Пленуму Верховного Суду України №11 від 11.06.2004 року та №14 від 23.12.2005 року, оскільки під час розгляду даної справи суд не повно і не об`єктивно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому апелянт зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції під час керування, що є обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Коли біля нього зупинився екіпаж патрульної поліції, він вже був за декілька метрів від свого автомобіля, маючи намір зайти до магазину. Після перевірки документів поліцейський вказав, що він ( ОСОБА_1 ) начебто керував транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, однак через деякий час почав звинувачувати його вже у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння без проведення попереднього огляду. На переконання апелянта, працівники поліції діяли упереджено по відношенню до нього на ґрунті расової нетерпимості, що є недопустимим.

Крім того вказує, що поліцейські незаконно висунули йому вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, посилаючись на начебто наявність у нього ознак такого стану, оскільки жодних ознак, які б вказували про його перебування в стані наркотичного чи будь-якого іншого сп`яніння у нього не було, що також вбачається з наявного у справі відеозапису, а вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною.

Також апелянт звертає увагу, що поліцейські не вилучали у нього посвідчення водія та не відстороняли його від керування транспортним засобом і він поїхав далі за своїм маршрутом, а протокол про адміністративне правопорушення та наявне в матеріалах справи направлення його на огляд до закладу охорони здоров`я йому не вручались та були складені вже після залишення ним місця події, що в сукупності з іншими доказами свідчить про порушення поліцейським процедури проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»(затвердженої спільним наказом МОЗ МВС України №1452/735 від 09.11.2015).

Крім того вказує, що наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського є неповним і непослідовним та не відображає усіх фактичних обставин даної справи, зокрема моменту зупинки його транспортного засобу, що є порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 року.

Отже, апелянт вважає, що матеріали даної справи не містять переконливих, належних і допустимих доказів його винуватості у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Реви І.О. на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та прийняв рішення, зміст якого відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та підтверджується наявними в матеріалах справі доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №144938 від 26.09.2021 року (а.с. 2), в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя), при цьому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями цих свідків, які засвідчили відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с. 5, 6); даними рапорту інспектора поліції УПП в Київській області Ходуса В.Ю. щодо обставин вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (а.с. 7), а також даними відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівника поліції (а.с. 10), які повністю підтверджують обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції належним чином були досліджені дані, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким дана належна правова оцінка, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 , який вказував, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції під час керування, а тому у поліцейських не було законних підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт порушення останнім вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи його апеляційної скарги про відсутність події даного адміністративного правопорушення.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (а.с. 10), поліцейський пояснив водію ОСОБА_1 причину його зупинки та повідомив про наявність у нього відповідних ознак наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим неодноразово в присутності двох свідків пропонував йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров я, проте останній відмовився від проходження такого огляду, вказуючи, що йому терміново потрібно їхати до аеропорту.

Тобто, зафіксовані на вказаному відеозаписі обставини повністю узгоджуються з даними викладеними поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , які спростовують доводи його апеляційної скарги про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції.

Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що у нього не було жодних ознак наркотичного чи будь-якого іншого сп`яніння, а тому працівники поліції незаконно висунули йому вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, формально посилаючись на наявність у нього ознак такого стану, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки пунктом 2 Розділу І Інструкції встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто за змістом цієї норми поліцейський, як посадова особа на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І Інструкції, а тому невиконання водієм транспортного засобу вимоги працівника поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння, що входить до кола його повноважень, не може бути визнано правомірним, навіть якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною.

Згідно пункту 12 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, згідно з вимогами вказаної Інструкції, огляд водія на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно в закладі охорони здоров`я і не може бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що працівники поліції безпідставно висунули йому вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі без проведення попередньої перевірки, не ґрунтуються на вимогах закону оскільки будь-яка попередня перевірка не передбачена ст. 266 КУпАП та вищезазначеною Інструкцією, положення якої регламентують порядок проведення огляду водіїв, у тому числі на стан наркотичного сп`яніння.

Апеляційні твердження ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи про те, що коли до нього під`їхали працівники поліції він перебував у тверезому стані, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 був складений не за керування ним транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а саме за порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто за відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не був присутній при складанні стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення і він цей протокол не підписував та не ознайомлювався з його змістом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно даних наявного у справі відеозапису (а.с. 10), ОСОБА_1 в присутності свідків відмовився від ознайомлення та підпису протоколу про адміністративне правопорушення складеного стосовно нього за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що направлення його на огляд до медичного закладу було складено вже після залишення ним місця події, а також відсутність в матеріалах справи даних про відсторонення його від керування транспортним засобом, з огляду на те, що протокол стосовно ОСОБА_1 було складено за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, є безпідставними і не впливають на доведеність винуватості останнього у порушенні ним п.2.5 ПДР України та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Реви І.О. про виклик в судове засідання працівників поліції і не вбачає підстав для його задоволення, оскільки дії працівників поліції зафіксовані на відеозаписі з нагрудної камери поліцейських, що міститься в матеріалах справи (а.с. 10), на якому чітко видно двох свідків, які у своїх письмових поясненнях (а.с. 5, 6) засвідчили відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Інших доводів, які б свідчили про незаконність оскаржуваного рішення та спростовували його висновки апелянтом не наведено, а його посилання на те, що працівники поліції діяли стосовно нього упереджено, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки ці обставини не є предметом перевірки апеляційним судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення, і в разі, якщо ОСОБА_1 вважає незаконними дії працівників поліції, він не позбавлений можливості оскаржити ці дії в іншому передбаченому законом порядку.

За викладеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Березанського міського суду Київської області від 04.11.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та закриття стосовно нього провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Березанського міського суду Київської області від 04 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова

Справа: №356/451/21; Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Провадження: №33/824/5283/2021

Головуючий у І інстанції: Лялик Р.М.

Головуючий в апеляційній інстанції: Сілкова І.М.