Справа № 266/5580/21
Провадженя№ 3/266/1748/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2021 року м.Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Курбанової Н.М.,
при секретарі Макогон С.Б.,
за участю прокурорів - Надежденка С.В., Олейніченка С.М.,
захисника - Філипенка Є.С.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працюючої слідчим організаційно-методичного відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП,
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії № 34-02/713 від 31.08.2021р., складеного головним спеціалістом другого відділу перевірок Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції НАЗК ОСОБА_2 , ОСОБА_1 24.11.2020 р., перебуваючи у приміщенні Головного управління Національної поліції в Донецькій області за адресою: пр. Нахімова, б.86, м.Маріуполь, Донецька область, обіймаючи посаду слідчого організаційно-методичного відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області, під час виконання повноважень члена Дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції в Донецькій області, всупереч вимогам п.2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомила Дисциплінарну комісію про наявність у неї реального конфлікту інтересів, який виник під час проведення службового розслідування, розпочатого відповідного до листа Донецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 15.10.2020 р. №ЗКУ/42-04/02-2020, тобто своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КпАП України.
Так, за результатами розгляду вищезгаданих повідомлень ОСОБА_3 . ОСОБА_1 підготувала керівництву відповідні довідки від 08.09.2020, 11.09.2020, 02.10.2020, що стосувались закриття перевірки обставин, викладених у повідомленнях ОСОБА_3 .
Після погодження вказаних довідок керівництвом ОСОБА_1 заявнику ( ОСОБА_3 ) було надано відповіді листами СУ ГУНП в Донецькій області від 09.09.2020 № 9143/20/02-2020, від 14.09.2020 № 9289/20-2020 та від 02.10.2020 № 9968/20-2020, виконавцем яких була слідчий Євчева Ф.О.
24.09.2020 до Урядового контактного центру надійшла скарга від ОСОБА_3 , з якої вбачається, що він не задоволений результатами розгляду його попередніх повідомлень.У зв`язку з цією скаргою Донецьке управління ДВБ НПУ направило до ГУНП в Донецькій області лист від 15.10.2020 № ЗКУ/42-04/02-2020 щодо організації проведення службового розслідування. У цьому листі містилась інформація зокрема про те, що у порушення ст.ст. 214, 216 Кримінального процесуального кодексу України згадані вище повідомлення ОСОБА_3 від 13.08.2020, 25.08.2020, 17.09.2020 розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Разом з тим, згідно із ст. 12 Закону України «Про звернення громадян», дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законодавством.
Відповідно до вищезгаданого листа Донецького управління ДВБ НПУ ГУНП в Донецькій області видало наказ від 29.10.2020 № 2181 «Про призначення службового розслідування» (вх. СУ ГУНП в Донецькій області від 30.10.2020 № 842), на підставі якого було створено Дисциплінарну комісію, до якої включено слідчого Євчеву Ф.О. 30.10.2020 ОСОБА_1 її безпосереднім керівником було доручено забезпечити виконання в межах компетенції наказу щодо службового розслідування.
Згідно з поясненнями ОСОБА_1 від 15.01.2021, отриманими інспектором ВІОС УКЗ ГУНП в Донецькій області Є. Скудіним, доданими до листа Донецького управління ДВБ НПУ від 25.03.2021 №569/42-04/02-2021, її було включено до Дисциплінарної комісії у зв`язку з тим, що вона є зональним слідчим СВ Олександрівського ВП згідно з її функціональними обов`язками.
Водночас відповідно до пояснень начальника Управління організаційно- аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 (вх. від 04.06.2021 № 05/5610/21), який був Головою відповідної Дисциплінарної комісії, під час проведення службового розслідування членам комісії, у тому числі ОСОБА_1 , надавались різноманітні доручення (кого опитувати, які матеріали вивчати та інше). Крім того, їй також надавались доручення щодо розгляду питання про порушення порядку розгляду повідомлень ОСОБА_6 .
Відповідно до п. 1 розділу VII Порядку проведення службових розслідувань, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Згідно з абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Ураховуючи викладене, а також те, що виконавцем, що розглядав повідомлення ОСОБА_3 , була саме ОСОБА_1 , якій під час участі в службовому розслідуванні як члену Дисциплінарної комісії необхідно було також надати оцінку своїм діям щодо підготовки листів-відповідей ОСОБА_3 за результатами розгляду повідомлень, її приватним інтересом було уникнення відповідальності за порушення порядку розгляду вказаних повідомлень.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії № 34-02/714 від 31.08.2021 р., складеного головним спеціалістом другого відділу перевірок Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції НАЗК ОСОБА_2 , ОСОБА_1 24.11.2020 р., перебуваючи у приміщенні Головного управління Національної поліції в Донецькій області за адресою: пр. Нахімова, б.86, м.Маріуполь, Донецька область, обіймаючи посаду слідчого організаційно-методичного відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області, під час виконання повноважень члена дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції в Донецькій області, всупереч вимогам п.3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», діючи в умовах реального конфлікту інтересів, підписала висновок службового розслідування, яке стосувалось, у тому числі надання оцінки її діям як поліцейського, тобто своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КпАП України.
Відповідно до змісту п.п. 2, 5 розділу IV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2017 № 930 (далі - Порядок розгляду звернень), безпосередні виконавці під час здійснення перевірок за зверненнями громадян з`ясовують усі порушені питання, уживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах компетенції відповідно до законодавства України, при цьому звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді.
Згідно з п. 12 Порядку розгляду звернень за результатами розгляду звернення громадянина виконавцем готується довідка про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні, яка доповідається керівнику органу (підрозділу) поліції разом з проектом відповіді заявнику. Керівник органу (підрозділу) проставляє свій підпис на довідці про ознайомлення із вжитими заходами під час здійснення перевірки інформації, викладеної у зверненні, або вчиняє резолюцію (доручення) про необхідність ужиття додаткових заходів з метою об`єктивного, усебічного та повного розгляду звернення.
Так, за результатами розгляду вищезгаданих повідомлень ОСОБА_3 . ОСОБА_1 підготувала керівництву відповідні довідки від 08.09.2020, 11.09.2020, 02.10.2020, що стосувались закриття перевірки обставин, викладених у повідомленнях ОСОБА_3 .
Після погодження вказаних довідок керівництвом ОСОБА_1 заявнику ( ОСОБА_3 ) було надано відповіді листами СУ ГУНП в Донецькій області від 09.09.2020 № 9143/20/02-2020, від 14.09.2020 № 9289/20-2020 та від 02.10.2020 № 9968/20-2020, виконавцем яких була слідчий Євчева Ф.О.
24.09.2020 до Урядового контактного центру надійшла, скарга від ОСОБА_3 , з якої вбачається, що він не задоволений результатами розгляду його попередніх повідомлень.У зв`язку з цією скаргою Донецьке управління ДВБ НПУ направило до ГУНП в Донецькій області лист від 15.10.2020 № ЗКУ/42-04/02-2020 щодо організації проведення службового розслідування. У цьому листі містилась інформація зокрема про те, що у порушення ст.ст. 214, 216 Кримінального процесуального кодексу України згадані вище повідомлення ОСОБА_3 від 13.08.2020, 25.08.2020, 17.09.2020 розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Разом з тим згідно із ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законодавством.
Відповідно до вищезгаданого листа Донецького управління ДВБ НПУ ГУНП в Донецькій області видало наказ від 29.10.2020 № 2181 «Про призначення службового розслідування» (вх. СУ ГУНП в Донецькій області від 30.10.2020 № 842), на підставі якого було створено Дисциплінарну комісію, до якої включено слідчого Євчеву Ф.О.
30.10.2020 ОСОБА_1 її безпосереднім керівником було доручено забезпечити виконання в межах компетенції наказу щодо службового розслідування.
Слід зазначити, що в листі ДВБ НПУ від 15.10.2020 № ЗКУ/42-04/02-2020 ГУНП в Донецькій області не порушувались питання, викладені у пропозиціях ОСОБА_1 .
Водночас відповідно до пояснень начальника Управління організаційно- аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 (вх. від 04.06.2021 № 05/5610/21), який був Головою відповідної Дисциплінарної комісії, під час проведення службового розслідування членам комісії, у тому числі ОСОБА_1 , надавались різноманітні доручення (кого опитувати, які матеріали вивчати та інше). Крім того, їй також надавались доручення щодо розгляду питання про порушення порядку розгляду повідомлень ОСОБА_6 .
Відповідно до п. 1 розділу VII Порядку проведення службових розслідувань, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Згідно з абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Враховуючи викладене, а також те, що виконавцем, що розглядав повідомлення ОСОБА_3 , була саме ОСОБА_1 , якій під час участі в службовому розслідуванні як члену Дисциплінарної комісії необхідно було також надати оцінку своїм діям щодо підготовки листів-відповідей ОСОБА_3 за результатами розгляду повідомлень, її приватним інтересом було уникнення відповідальності за порушення порядку розгляду вказаних повідомлень.
Відповідно до ч. 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
ОСОБА_1 як член Дисциплінарної комісії, до повноважень якого належить встановлення вищевказаних фактів, прагнучи у найбільш сприятливий спосіб задовольнити приватний інтерес та не нести відповідальності за свої дії, проігнорувала питання порушення порядку розгляду повідомлень ОСОБА_3 , зазначене у листі ДВБ НПУ від 15.10.2020 № ЗКУ/42-04/02-2020 ГУНП в Донецькій області.
При цьому є очевидним вплив суперечності між приватним інтересом і службовими повноваженнями ОСОБА_1 на об`єктивність і неупередженість її дій під час проведення службового розслідування та підписання 24.11.2020 висновку службового розслідування, яке стосувалось у тому числі надання оцінки її діям як поліцейського, що в розумінні Закону є реальним конфліктом інтересів.
Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя від 08.11.2021р. вказані справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1,2 ст. 172-2 КУпАП об`єднані в одне провадження.
Прокурор Олейніченко С. в судовому засіданні в ході слухання справи зазначив, що виконавцем, що розглядав повідомлення ОСОБА_3 , була сама ОСОБА_1 , якій під час участі у службовому розслідуванні як члену Дисциплінарної комісії необхідно було також надати оцінку своїм діям щодо підготовки листів-відповідей ОСОБА_3 за результатами розгляду повідомлень, її приватним інтересом було уникнення відповідальності за порушення порядку розгляду вказаних повідомлень. Наведений вище інтерес превалював над публічним інтересом, що полягав в законному, неупередженому, справедливому проведенні службового розслідування, дотриманні ОСОБА_1 присяги поліцейського, у зв`язку з чим між її приватним інтересом та її службовими повноваженнями виникла суперечність. ОСОБА_1 , як член Дисциплінарної комісії, до повноважень якого належить встановлення фактів порушень, прагнучи у найбільш сприятливий спосіб задовольнити приватний інтерес та не нести відповідальності за свої дії, проігнорувала питання порушення порядку розгляду повідомлень ОСОБА_3 та підписала 24.11.2020 висновки службового розслідування, які стосувалися, у тому числі надання оцінки її діям, як поліцейського, що в розумінні Закону є реальним конфліктом інтересів. ОСОБА_1 була ознайомлена з обмеженнями, заборонами та вимогами Закону України «Про запобігання корупції», знала про заборони та обмеження щодо вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів та необхідність повідомлення про наявність у неї реального конфлікту інтересів, тож, у ОСОБА_1 є прямий умисел на вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією за частинами 1 та 2 статті 1727 КУпАП. вважав вину ОСОБА_1 доведеною, тому просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ч. 2 ст.172-7 КУпАП і накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6800,00грн.
Захисник Філипенко Є.С. до суду надав заперечення на протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , справу просив закрити через відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих правопорушень.
ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину у інкримінованих правопорушеннях не визнала, пояснила, що вона працює слідчим організаційно-методичного відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області, контролює розслідування кримінальних проваджень, розглядає скарги, дає відповіді, надає слідчим вказівки. Вона вийшла з декрету, в якому перебувала 4 роки, та це було її перше після декрету службове розслідування. Вона з усім антикорупційним законодавством ознайомлена. ЇЇ покликала начальниця її відділу ОСОБА_7 до кабінету 26 жовтня минулого року, де був ще інспектор УАЗОР, це підрозділ, який розглядає заяви громадян, які зареєстровані в журналі єдиного обліку. Є скаржник ОСОБА_3 , який дуже часто скаржиться. Їй начальник відділу ОСОБА_7 усно сказала, що є лист та їй потрібно розглянути ЄРДР і дати пропозиції до службового розслідування, вона офіційно цей лист не отримувала. Вона здала пропозиції по двом номерам ЄРДР - по землі і по крадіжці. Одне провадження було закрите, тому вона запропонувала звернутися до суду, а по іншому вона надала пропозиції до службового розслідування, в якому зазначила, що провини слідчого вона не вбачає, це були тільки пропозиції. Вона не була головою комісії, до неї питань, зауважень не було, висновок вона підписувала стосовно своїх пропозиції, відносно ЄРДР. Вона не має ніякого відношення до заяв, звернень громадян, які проходять реєстрацію в журналі обліку заяв та розглядаються посадовцями УАЗОР. Їй закидають заяви від 13.08.2020р., 25.08.2020, 17.09.2020р. ОСОБА_3 , їй ці заяви особисто передавалися, і вона їх розглядала згідно із Законом України «Про звернення громадян» та направила ці три скарги на ДБР, вона тільки виконавець, готувала проекти відповідей, ці відповіді підписала начальник відділу Продун О.С., після чого на лінію «102» надійшов дзвінок ОСОБА_3 , який скаржився на неналежний розгляд цих скарг, йому не сподобалися відповіді за підписом її начальника відділу ОСОБА_7 . Департамент внутрішньої безпеки після цього направив лист щодо організації службового розслідування за скаргами ОСОБА_3 , в тому числі стосовно цих трьох ЕО і двом ЄРДР, які вона розглядала і відповіді надавала та підписувала її начальник ОСОБА_7 . Був винесений наказ про службове розслідування, призначили ОСОБА_8 головою комісію, членів комісії, в тому числі і її. Вона про те, що комісія повинна розглядати ЄО, зареєстровані від ОСОБА_3 , зовсім не знала, їй сказали тільки усно, що їй потрібно підготувати по ЄРДР, внесеним по заявам ОСОБА_3 , а саме дати оцінку діям слідчих. Потім до неї підійшов член комісії ОСОБА_9 і сказав, що там ще є заяви ОСОБА_3 , зареєстровані в журналі ЄО , вона відповіла, що це її не стосується. Потім її викликала начальник відділу ОСОБА_7 і сказала, що були ЕО, вона відповіла, що пропозиції не стосуються ЕО, і комісія взагалі не розглядала ЕО. Потім їй зателефонували з кадрів і попросили дати пояснення і ознайомили з наказом про притягнення її до дисциплінарної відповідальності - зауваження з ознаками корупції і направили в НАЗК, її внесли до реєстру корупціонерів, не отримав постанову суду, де б її визнали винною у корупції. З наказом про проведення службового розслідування її не знайомили, з висновком її не ознайомили. Наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності нею оскаржено в суді, наразі остаточного рішення по справі не прийнято.
Суд, вислухавши думку прокурора, захисника, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» закріплено, що особи, зазначені у пп.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані:
1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;
2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;
3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;
4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Так, згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Виходячи з аналізу загальних положень Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктивна сторона як корупційного правопорушення, так і правопорушення, пов`язаного з корупцією, характеризується тим, що воно вчиняється лише з корисливих спонукань, і особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага. Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями, обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.
При цьому, якщо мова йде про конфлікт інтересів, то він повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.
Аналізуючи вищенаведені положення КУпАП щодо підстав адміністративної відповідальності, у сукупності з приписами Закону України «Про запобігання корупції», суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог законодавства стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах саме реального конфлікту інтересів.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» (вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року),аналіз термінів потенційний інтерес та реальний інтерес, які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року №126/50-е щодо законодавства про боротьбу з корупцією, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.
Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.
Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів, особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:
1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;
2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;
3) наявність повноважень на прийняття рішення;
4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.
Без наявності хоча б одного з фактів цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.
Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника ГУНП в Донецькій області від 07.11.2015 № 1 о/с ОСОБА_1 призначено старшим слідчим СУ ГУНП в Донецькій області.
На виконання вимог ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» 07.11.2015 ОСОБА_1 прийнято присягу працівника поліції.
Згідно з наказом ГУНП в Донецькій області від 27.01.2017 № 59 о/с у зв`язку з організаційно-штатними змінами ОСОБА_1 призначено слідчим ОМВ СУ ГУНП в Донецькій області.
Факти, зазначені посадовою особою, головою Дисциплінарної комісії, призначеної наказом ГУНП в Донецькій області від 29.10.2020 № 2181, ОСОБА_12 спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Підставою призначення службового розслідування став наказ ГУНП в Донецькій області від 29.10.2020 № 2181 «Про призначення службового розслідування», згідно якого до ГУНП в Донецькій області надійшов лист Донецького управління ДВБ Національної поліції України щодо необхідності проведення службового розслідування за фактами можливих порушень вимог ст..ст. 214,216 КПК України, п. 1 розділу ІІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 27.04.2019 № 100, п. 11 розділу ІІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 27.04.2020р. № 357, допущених окремими працівниками) ГУНП в Донецькій області та Олександрівського відділення поліції, Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області.
Докази ознайомлення ОСОБА_1 з даним наказом в матеріалах справи відсутні.
Згідно з п. 4 розділу ІІ «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07 листопада 2018 року, у наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо). Проект наказу про призначення службового розслідування та пропозиції щодо складу дисциплінарної комісії готує структурний підрозділ, яким установлено наявність підстав для проведення службового розслідування. За рішенням уповноваженого керівника в межах повноважень підготовку проекту наказу про призначення службового розслідування може бути доручено іншому органу (підрозділу) поліції. Склад дисциплінарної комісії визначається з урахуванням вимог статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначено Положенням про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893.
Згідно з п. 1 розділу IV «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України», уповноважений керівник або особа, яка виконує його обов`язки, під час службового розслідування: контролює роботу дисциплінарної комісії, надає голові та членам дисциплінарної комісії доручення стосовно проведення службового розслідування; розглядає клопотання про відвід голови та членів дисциплінарної комісії, скарги на їх дії або бездіяльність, за наявності підстав змінює склад дисциплінарної комісії; у разі відсутності повноважень на залучення до проведення службового розслідування представників інших органів (підрозділів, закладів, установ) поліції звертається до старших прямих керівників з клопотанням про включення до складу дисциплінарної комісії працівників цих органів (підрозділів, закладів, установ) поліції; приймає рішення про розгляд справи дисциплінарною комісією на відкритому засіданні; підписує запити до інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності з метою збирання матеріалів, необхідних для проведення службового розслідування; розглядає висновок за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування) та матеріали службового розслідування; у разі незгоди із висновком службового розслідування в межах установленого строку надає доручення голові та членам комісії щодо додаткової перевірки обставин, які раніше не були відомі або не були враховані під час проведення службового розслідування, а також щодо доопрацювання висновку службового розслідування; у разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії продовжує наказом строк проведення службового розслідування, але не більш як на один місяць; затверджує висновок службового розслідування та з урахуванням зібраних за результатами його проведення матеріалів приймає рішення, що може відрізнятися від запропонованого дисциплінарною комісією; при встановленні під час службового розслідування діяння, що містить ознаки кримінального або адміністративного правопорушення, уживає заходів у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно з п. п. 8, 9 розділу VІ «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України», у разі якщо член дисциплінарної комісії не погоджується з висновком службового розслідування, він підписує його і поряд зі своїм підписом зазначає: «Окрема думка». Окрема думка члена дисциплінарної комісії викладається на окремому аркуші, що додається до висновку службового розслідування. Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника. Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією. У разі якщо уповноважений керівник не має права на накладення конкретного виду дисциплінарного стягнення на поліцейського, він затверджує висновок службового розслідування і одночасно порушує перед старшим прямим керівником, наділеним правом накладати таке стягнення, клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського.
В службовому розслідуванні за фактами порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та Олександрівського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області від 24.11.2021р., будь-яких доручень членом комісії ОСОБА_13 не надавалося та суду не надано підтверджень, що службове розслідування проводилось відносно ОСОБА_1 , як посадової особи ГУНП в Донецькій області. Доручень, як члену комісії, ОСОБА_1 щодо розгляду ЕО від 13.08.2020 р. №2935, від 17.09.2020 р. №3472, від 25.08.2020р. №3118, головою комісіїне надавалося.
З акту службового розслідування вбачається, що предметом розгляду Дисциплінарної комісії були саме неправомірні дії слідчих Олександрівського ВП та інспектора ВДС УОАЗОР ГУНП в Донецькій області Пономарьова Д.О.
Суд звертає увагу, що ні в наказі про призначення службового розслідування, ні в акті за результати такого розслідування взагалі не ставилося питання щодо надання оцінки неправомірним діям посадових осіб ГУНП щодо неналежної перевірки звернень ОСОБА_3 , зареєстрованими ЕО від 13.08.2020 р. №2935, від 17.09.2020 р. №3472, від 25.08.2020 р. №3118.
Крім того, посилання в протоколах на те, що ОСОБА_1 було відомо, щодо яких фактів необхідно було провести службове розслідування, не підтверджено належними доказами.
З листа начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Донецькій області Сергеєнка В. від 29.11.2021р. вбачається, що службове розслідування призначалось на підставі наказу начальника ГУНП в Донецькій області від 29.10.2021 № 2181 та окрема думка члена Дисциплінарної комісії ОСОБА_14 від 24.11.2021 до ГУНП в Донецькій області не надходила, у зв`язку із чим, члени Дисциплінарної комісії з нею не ознайомлювались, повторне службове розслідування не проводилось, що свідчить про те, що висновок комісії є об`єктивними та такими, що відповідають вимогам закону.
Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 надавала тільки пропозиції, проекти відповідей, які були підписані посадовими особами та жодних самостійних рішень не приймала.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. ст. 214, 216 КПК України, повідомлення ОСОБА_3 на лінію «102» розглянуті у відповідності до положень Закону України «Про звернення громадян», суд до уваги не бере, оскільки ОСОБА_1 виконала доручення керівництва і готувала проекти відповідей та вказівок щодо внесення відомостей до ЄРДР від керівництва не отримувала. Крім того, до матеріалів службового розслідування відносно ОСОБА_1 не додано доказів того, що вона має доступ до ЄРДР та має право вносити відомості, які мають ознаки кримінальних правопорушень.
За змістом протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не повідомила Дисциплінарну комісію про наявність у неї реального конфлікту інтересів, який виник під час проведення службового розслідування, та діючи в умовах реального конфлікту інтересів, підписала висновок службового розслідування, яке стосувалось, у тому числі надання оцінки її діям як поліцейського, однак наведені в протоколах відомості спростовуються сукупністю наявних в справі доказів та ґрунтуються виключно на припущеннях.
Посадовою особою, що склала відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративне правопорушення, не було встановлено, в чому саме полягає суперечність між її приватнім інтересом, пов`язаним з підготування проектів відповідей ОСОБА_3 та надання пропозицій для включення їх до висновку службового розслідування, і підписання висновку службового розслідування, в якому не було надано оцінки її діям як поліцейського.
Таким чином, хоча стаття 28 Закону України «Про запобігання корупції» про порушення вимог якої зазначено в адміністративному протоколі стосовно ОСОБА_1 передбачає обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч. ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП настає лише за умови прийняття рішення в умовах саме реального конфлікту інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 172-7 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи, за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 172-7 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи, за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Таким чином, судом не встановлена наявність у ОСОБА_1 факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; не встановлена наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення; наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.
Відсутність зазначених фактів у сукупності виключає наявність реального конфлікту інтересів.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно приписів ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала противоправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2010 року (справа № 1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.
Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого.
З суб`єктивної сторони дані правопорушення характеризуються умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні. Особа, яка його вчиняє усвідомлює, що вона вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням того, що у протоколах про адміністративне правопорушення не доведено наявності у ОСОБА_1 факту реального конфлікту інтересів, який полягає у суперечності між приватним немайновим інтересом, пов`язаним з уникненням від дисциплінарної відповідальності за можливе неналежне виконання своїх службових обов`язків, та її повноваженнями як члена Дисциплінарної комісії, наслідком якого стало не дослідження питання повноти та законності надання відповідей на ЄО від 13.08.2020 № 2935, від 25.08.2020 року № 3118, та від 17.09.2020 року № 3472 та не включення цього питання до висновку службового розслідування, не доведено існування приватного інтересу в діях ОСОБА_1 , тому суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку із наведеним, провадження по справі за протоколами про адміністративне правопорушення серії № 34-02/713 від 31.08.2021 р., та серії № 34-02/714 від 31.08.2021 р., необхідно закрити з наведених підстав.
На підставі вищевикладеного та керуючись п.1 ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд
Провадження в справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя Курбанова Н. М.