КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/5695/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року місто Київ

справа № 362/4967/21

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника-адвоката Крикунова Олександра Володимировича,

потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.154 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. без конфіскації тварини.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року в частині відмови у конфіскації тварини та прийняти нову, якою конфіскувати собаку породи «Німецька вівчарка», власником якої є ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про необхідність визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, однак помилково дійшов висновку про відмову в конфіскації тварини.

Вказував, що суд не врахував, що санкція ч.2 ст.154 КУпАП є абсолютною, а не альтернативною, так як передбачає накладення штрафу саме з конфіскацією тварини, тобто застосування додаткового стягнення в даному випадку є безальтернативним.

Зазначав, що застосування судом першої інстанції при відмові у вилученні тварини норми п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» є спірним, оскільки собака породи «Німецька вівчарка» ОСОБА_1 - це домашня тварина (біологічна істота), а не його майно відповідно до цієї статті.

Посилався на те, що якщо «німецька вівчарка» особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 одного разу вже напала на людину і покусала, вона знову це зможе зробити та може ще нанести більш серйозніші тілесні ушкодження.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Крикунова О.В., потерпілого ОСОБА_2 , проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією частини 1 статті 154 КУпАП у редакції, яка діяла станом на 27 серпня 2021 року, передбачено адміністративну відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров'ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від трьох до п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від чотирьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.6 г) Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР Міністерство Житлово-комунального господарства УРСР Міністерство Сільського Господарства УРСР Міністерство охорони здоров`я УРСР від 17 червня 1980 року власники собак, котів і хижих тварин зобов`язані тримати сторожових собак на прив`язі і спускати їх з прив`язі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ№426984, 27 серпня 2021 року о 19.15 год. ОСОБА_1 , перебуваючи поблизу місця проживання, а саме АДРЕСА_1 , не забезпечив належного перебування його собаки породи «Німецька вівчарка», внаслідок чого собака вкусила ОСОБА_2 , завдавши шкоди його здоров`ю, чим порушив п.6 г) Правил тримання собак, котів і хижих тварин, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.154 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що собака належить його батьку, але останній залишив собаку йому, оскільки він проходить лікування та взяв собаку для покращення свого психологічного стану. ОСОБА_1 не заперечував, що він був фактично володільцем собаки.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 16 вересня 2021 року серії ВАБ№426984;

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 27 серпня 2021 року;

письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 27 серпня 2021 року;

даними висновку спеціаліста Васильківського РВ відділення судово-медичної експертизи №185 та висновку КНП «ВБЛІЛ» ВМР від 27 серпня 2021 року.

Призначаючи основне адміністративне стягнення, суд першої інстанції взяв до уваги характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь вини, ставлення до скоєного та дійшов до висновку про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у межах санкції ч.2 ст.154 КУпАП у виді штрафу.

При цьому, суд зазначив, що відсутні підстави для накладення стягнення у виді конфіскації тварини, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення доказів вилучення тварини не додано, а вилучення собаки у її господаря (конфіскація) позбавить її турботи, що можна розцінювати як жорстоке поводження з твариною.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що санкція ч.2 ст.154 КУпАП є абсолютною та передбачає накладення штрафу з конфіскацією тварини.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення вчинене 27 серпня 2021 року, справа надійшла до суду апеляційної інстанції 14 грудня 2021 року, а відтак на момент надходження справи до суду апеляційної інстанції та розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчилися, передбачені ч.2 ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, що унеможливлює накладення на ОСОБА_1 стягнення шляхом конфіскації собаки.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.