ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/351/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

потерпілого - ОСОБА_1 ,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є фізичною особою підприємцем, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 26.06.2020 о 20 год. 02 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 323/10, при зміні напрямку руху, повороті праворуч на вул. Героїв Праці, недотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21150», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п.п. 10.1, 13.1 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить судову постанову скасувати, ухваливши нову постанову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона не порушувала жодного пункту правил дорожнього руху, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , відомості протоколу про адміністративне правопорушення та схеми місця ДТП не відповідають фактичним обставинам справи, складені з порушенням вимог чинного законодавства, судом першої інстанції не надана належна оцінка доказам сторони захисту.

Крім того, ОСОБА_2 просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року, оскільки вона не приймала участі під час судового розгляду в суді першої інстанції та отримала копію оскаржуваної постанови лише 29 вересня 2020 року, у зв`язку з чим вважає, що строк пропущений з поважних причин.

Дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), а також незначний пропуск строку на апеляційне оскарження, клопотання захисника Самилової Ю.Ю. про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги - поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити, думку потерпілого ОСОБА_1 , який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_2 щодо порушення нею п.п.10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_2 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 296892 від 26.06.2020 року, схеми місця ДТП від 26.06.2020, а також на пояснення водіїв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що залучені до матеріалів адміністративного провадження.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 296892 від 26.06.2020 року (арк. 1), 26.06.2020 о 20 год. 02 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 323/10, при зміні напрямку руху, повороті праворуч на вул. Героїв Праці, недотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21150», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі, ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис у цьому протоколі та наявність її власноручних пояснень у ньому (а.с.1, 3).

Крім того, відповідно до відомостей зафіксованих в схемі місця ДТП від 26.06.2020, що сталася за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вбачається характер механічних пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, а саме: автомобіль «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , має такі пошкодження: деформація передніх правих дверей, пошкодження передніх правих дверей ЛФП, пошкодження передньої лівої прикрила (надкрила); автомобіль «ВАЗ 21150», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , має такі пошкодження: пошкодження накладки на лівому крилі ЛФП, бампера з переду лівого ЛФП, накладки лівих задніх дверей ЛФП, лівого дзеркала заднього огляду ЛФП (а.с.2).

Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції під час складання ним протоколу та схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, цей протокол та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії службової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_2 та її захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівника поліції до його керівництва, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівника поліції під час складення протоколу або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у схемі місця ДТП, а також порушення працівниками Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Апеляційний суд критично відноситься до апеляційних доводів ОСОБА_2 про те, що 26.06.2020 року дорожньо-транспортна пригода між її транспортним засобом та автомобілем, під керуванням ОСОБА_1 , сталася з вини останнього, оскільки вони повністю спростовуються усними поясненнями потерпілого ОСОБА_1 , який під час апеляційного розгляду пояснив, що він, рухаючись в правій крайній смузі, збирався здійснити поворот праворуч, але в цей момент відчув як в ліву частину його автомобіля врізалось інше авто, як в подальшому з`ясувалося, за кермом якого перебувала ОСОБА_2 .

Пояснення потерпілого ОСОБА_1 повністю підтверджуються відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 296892 від 26.06.2020 року та схеми місця ДТП від 26.06.2020 року, які складені уповноваженою особою, дії якої не були оскаржені ОСОБА_2 та її захисником в установленому законом порядку, а саме в порядку, визначеному КАС України, або до керівництва поліції.

Крім того, ані в апеляційній скарзі, ані під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заявляла будь-яких клопотань про призначення відповідної експертизи.

За таких обставин, твердження ОСОБА_2 щодо незгоди з тим, що в результаті порушення нею п. 10.1, п. 13.1Правил дорожнього руху України відбулось зіткнення транспортних засобів, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 10.1 Правил Дорожнього Руху України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також п. 13.1 Правил Дорожнього Руху України, згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, а тому посилання останньої на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков