ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/1375/21

Провадження №: 3/755/1294/21

"25" лютого 2021 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 5 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, установила:

згідно протоколів про адміністративне правопорушення складених органом опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 26.09.2020, 10.10.2020, 24.10.2020, 07.11.2020, 05.12.2020, 12.12.2020, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 порушила вимоги розпорядження № 421 від 30 червня 2020 року органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини», а саме не надала можливості побачення батьку ОСОБА_2 , з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у визначений зазначеним розпорядженням спосіб та час, тим самим порушила вимоги ч. 5 ст.184 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні просила закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення її до адміністративної відповідальності посилаючись на те, що протоколи про адміністративні правопорушення штучно створені лише за заявами ОСОБА_2 без проведення жодної перевірки та відібрання пояснень у самої матері.

Протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 складені за відсутністю складу адміністративного правопорушення та без жодних доказів.

Також зазначала, що ніколи не чинила перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, а навпаки дитина відмовляється від спілкування.

Дочки ОСОБА_3 не бажає бачити свого біологічного батька.

Звернення ОСОБА_2 до працівників поліції з заявами про вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною жодним чином не підтверджують той факт, що ОСОБА_1 здійснювала такі перешкоди.

Біологічний батько доньки подає низку такого роду заяв, котрі неодноразово були предметом судового розгляду. Так, постановами цього місцевого суду від 15.12.2020 у справі № 755/17163/20, від 22.12.2020 у справі №755/14142/20 провадження відносно неї за ч. 5 ст. 184 КУпАП були закриті на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

Також між ними на сього триває цивільний процес за позовом ОСОБА_2 до неї про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою дитиною (справа № 755/10423/20).

З часу відкриття провадження у справі № 755/10423/20, тобто з 04.08.2020 ОСОБА_2 став подавати системно до органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації заяви про перешкоди у спілкуванні з донькою, тим самим створюючи штучні докази для справи № 755/10423/20.

В цілому, щодо життєвої ситуації та взаємовідносин з колишнім чоловіком зауважила, що Оболонським районним судом м. Києва від 21.10.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Від шлюбу мають спільну дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою для розірвання шлюбу стало те, що ОСОБА_2 протягом спільного життя з ОСОБА_1 здійснював фізичне насилля по відношенню до останньої на очах малолітньої дитини.

Постійні побої та мордування ОСОБА_1 і психологічний тиск на неї, який здійснював ОСОБА_2 у родині, зводились до того, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до працівників поліції з заявою про злочин з боку свого чоловіка, який працює у правоохоронних органах, однак, зважаючи на те, де працює її колишній чоловік, то працівники поліції навіть і не намагались розслідувати та розкрити злочин, щоразу закриваючи кримінальні провадження.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , дитина навідріз відмовлялася бачитися з батьком, оскільки постійні стреси та моральний тиск на малолітню дитину в період шлюбу та після його розірвання, виразились у тому, що в дитини почались проблеми з психікою, яка постійно знаходиться в стані стресу під час згадування батька та спілкування з ним, а ОСОБА_2 продовжує вчиняти насилля по відношенню до дитини.

ОСОБА_2 неодноразово приходив додому до ОСОБА_1 та до школи для побачення з дитиною, однак, дитина плакала та втікала в іншу кімнату, або до вчителя, коли це відбувалося в школі.

І хоча з її боку, як матері дитини, жодних перешкод ОСОБА_2 , як батьку дитини, вона не створює, останній звернувся до органу Опіки та піклування для встановлення порядку участі у вихованні з дитиною не для мети бачитись з дитиною, а лише аби не мати осуд за місцем своєї роботи та використовувати дитину для отримання певних пільг та переваг, які використовує у своїх цілях, а не в інтересах дитини.

Розпорядженням № 421 від 30.06.2020 року органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації визначено участь батька у вихованні з малолітньою дитиною, у формі спілкування з донькою щосуботи з 10:00 год. до 20:00 год. влітку з 15.07.2020 року 20 календарних днів.

Коли дитина була трішки меншою, ОСОБА_1 постійно вмовляла дитину спілкувати з батьком та налагодити з ним відносини, так як розуміє, що у дитини іншого батька не буде і слід налагоджувати з ним стосунки.

Спочатку дитина навіть декілька разів зустрічалась з батьком, проте, приходячи додому, вона плакала та розповідала, що більше не хоче бачитись з ним, так як не вважає його своїм батьком та шукала захист від нього.

Коли ОСОБА_1 намагалася встановити причину відмови дитини від спілкування з батьком, дитина замикалася в собі та починала плакати.

При спілкуванні з психологом, дитина розповіла про те, що не бажає спілкуватися з батьком та боїться його, оскільки останній здійснював побої матері на її очах та нецензурно виражався. Крім того, дитина розповідала психологу про те, що коли батько приходив до школи, щоб побачитись з нею, то він бив її по сідницям, тому вона відмовлялася з ним кудись іти, так як у її пам`яті відгукується та біль, яку рідний батько застосовував до своєї дитини.

Так, відповідно до Інформаційних довідок про результати роботи та психологічний стан неповнолітньої на момент обстеження від 18.09.2019 р. за вих. № 42902 та від 05.12.2018 р. за вих. № 42843, встановлено те, що дитина знаходиться в стані глибокого стресу, тому, що є свідком постійного фізичного та психологічного насилля, а тому, це негативно впливає на внутрішній емоційний стан дитини.

Враховуючи те, що навіть після розірвання шлюбу, відношення ОСОБА_2 стосовно дитини не змінилось, а дитина не бажає бачитись з батьком, ОСОБА_1 не може насильно примусити дитину на таке спілкування, яке негативно відображається на її здоров`ї.

Зокрема, ОСОБА_1 ніколи не чинила перешкоди у спілкуванні дитини з її батьком, а звернення ОСОБА_2 до працівників поліції з заявами про вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною, жодним чином не підтверджують той факт, що саме остання здійснювала такі перешкоди.

До матеріалів справи долучено лише одну відповідь за зверненням ОСОБА_2 до поліції, де вказано, що в процесі перевірки поданої заяви встановлено, що ОСОБА_1 не чинить перешкоди у спілкування з дитиною, а сама дитина відмовляється зустрічатись із батьком, який постійно вчиняє насилля по відношенню до неї і таких відповідей з поліції ОСОБА_2 направляли кожного разу за його зверненнями, де дитину опитували самі працівники поліції, а свідки подій також давали свої пояснення з цього приводу.

Що суботи у встановлені часи для зустрічей, ОСОБА_2 лише декілька разів у період з 2019 року по листопад 2020 року приходив до будинку ОСОБА_1 , разом з працівниками поліції та вимагав від колишньої дружини, аби вона у примусовому порядку, навіть проти волі самої дитини, виштовхнула її на вулицю та передала йому дитину.

І хоча ОСОБА_1 щосуботи збирає дитину для прогулянок та спілкування з батьком, проте дитина категорично відмовляється виходити з квартири на зустріч до батька.

Працівники поліції фіксують факт того, що дитина відмовляється виходити до батька й так закінчується їхнє спілкування.

Однак, більшу частину днів зустрічей із батьком, останній взагалі не приходить, а тільки повідомляє працівників поліції по телефону проте, що йому колишня дружина не видає дитину.

Вплинути на дитину та примусити насильно спілкуватися з батьком, а ні ОСОБА_1 , а ні працівники поліції не мають можливості, оскільки дитина відмовляється виходити на такі зустрічі.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є батьком дитини та повинен брати участь у вихованні й утриманні дитини, ОСОБА_1 навпаки хоче, щоб останній встановив психологічний зв`язок з дитиною, спілкувався з нею задля нормального її розвитку.

Проте, щоб не порушувати права дитини та для забезпечення психологічного та фізичного здоров`я з дитиною, ОСОБА_2 повинен прикласти зусиль та змінити свою поведінку до дитини та її відношення до неї, щоб налагодити з останньою відносини.

Cуд дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, як-то: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Праналізувавши зібрані докази в цій справі, Суд установив таке.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, несе у т.ч. адміністративну відповідальність за такі дії відповідно до ч. 5 ст. 185 КУпАП.

Вказана норма закону є бланкетною, диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Юридичний склад адміністративного правопорушення це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, є ухилення батьків обов`язку від виконання рішення органів опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 184 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.

Відповідно за диспозицією ч. 5 ст. 184 КУпАП тільки умисне невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Також, у постанові КАС від 14.12.2020 у справі № 755/7380/20 указав, що у протоколі про адміністративне правопорушення формально зазначено, що особа не надала можливості побачитися дитині з батьком, однак причини такого ненадання уповноваженими особами не з`ясовані.

Тим самим КАС сформовано орієнтири відповідно до яких при вирішенні справ цієї категорії у протоколі має указуватися причина ненадання можливості побачитися дитині з батьком, апріорі питання складання проколу може бути вирішено уповноваженими особами тільки після аналізу установлених причин на предмет їх поважності, і при не установленості факту поважності причин лише тоді має бути такими особами складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 185 КУпАП.

В цій справі таких даних (факту невиконання рішення органу опіки та піклування у т.ч. шляхом ухилення, тобто через учинення певних дій (перепон) з даних суду матеріалів з боку особи у відношенні якої складено протокол не установлено.

Так, судом з`ясовано, що Оболонським районним судом м. Києва від 21.10.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Від шлюбу мають спільну дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпорядженням № 421 від 30.06.2020 року органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації визначено участь батька у вихованні з малолітньою дитиною, у формі спілкування з донькою щосуботи з 10:00 год. до 20:00 год. та влітку з 15.07.2020 року 20 календарних днів.

Дані щодо перешкод у спілкуванні 26.09.2020, 10.10.2020, 24.10.2020, 07.11.2020, 05.12.2020, 12.12.2020 базуються на підставі заяв батька про ці обставини та копіях матеріалів з УП.

Однак з рапортів УП убачається, що у них констатується факт того, що при спілкуванні з особою у відношенні котрі складено протокол було установлено, що вона поінформувала УП що не здійснює перешкод у спілкуванні батька з донькою, а донька пояснила інспектору, що не бажає проводити спільно з батьком час.

Це ж сами слідує з пояснень ОСОБА_4 від 16.11.2020.

Відповідно до актів від 14.11.2020, 12.12.2020складених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 й наявних у справах убачається, що матір дитини та дитина з 10:00 год. до 12:00 год. перебували в наведені дні на вулиці біля будинку та очікували батька дитини, однак він на спілкування не прибув, особи котрі склали акти у весь цей час перебували з дитиною та її матір`ю.

Очевидців подій, що стосуються дат 26.09.2020, 10.10.2020, 24.10.2020, 07.11.2020, 05.12.2020, 12.12.2020 у справі не установлено.

Самі заяви про події від 26.09.2020, 10.10.20 ОСОБА_2 подав до служби у справах дітей тільки 22.12.20, від 07.11.2020, 24.10.2020, 05.12.2020, 12.12.2020 - 28.12.2020.

З огляду на що Суд констатує, що дана справа про адміністративне правопорушення не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 5 ст.184 КУпАП.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які вказували «поза розумним сумнівом» про порушення особою громадського порядку здобуто не було та суду не надано.

Стаття ж 62 Конституції Українизазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Диспозиція ж ч. 5 ст.184 КУпАП передбачає умисне невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини шлязом дій або ж бездіяльності.

Відповідно до матеріалів спарви не можливол дійти висновку поза роузмнимс сумнівом, що ОСОБА_1 вчиняла дії, пов`язані з ненаданням чи перешкоджанням участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , адже остання самостійно відмовилася від зустрічі з батьком.

Дії ОСОБА_1 не можна вважати такими, що були спрямовані на невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, адже згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Вище наведене вказує на відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, що в свою чергу вказує на відсутність події цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

А тому, підстав для направлення справи на до оформлення Суд не убачає з огляну на положення ст. 284 КУпАП.

За таких умов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 184, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя постановила :

провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 5 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені КодексомУкраїни про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я Оксана БІРСА