ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/39/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - Білика А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Білика А.В. на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ідн. НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. 00 коп.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 384 грн 20 коп.

Постановою встановлено, що 01 грудня 2019 року близько 01 год. 40 хв. ОСОБА_1 у м.Харкові по вул. Культури, 8, керуючи транспортним засобом Кіа Сеrato, номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на автомобіль Chery Tiggo, номерний знак НОМЕР_3 , що рухався позаду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України.

В своїй апеляційній скарзі захисник Білик А.В. просить судову постанову скасувати, ухваливши нову постанову, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 не був присутнім під час судового розгляду, чим було порушено його право на захист, копію протоколу про адміністративне правопорушення не отримував, наявні докази у справі є недопустимими, в судове засідання в суді першої інстанції не були допитані свідки події та представники поліції.

Крім того, захисник Білик А.В. просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 січня 2020 року, оскільки він та ОСОБА_1 не були присутнім в судовому засіданні в суді першої інстанції, за наслідками якого було ухвалено оскаржуване судове рішення, у зв`язку з чим вважає, що строк пропущений з поважних причин.

Враховуючи, що доводи клопотання про пропуск строку на апеляційне оскарження з поважних причин не спростовуються матеріалами справи, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), клопотання захисника Білика А.В. про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги - поновленню.

Судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику потерпілого ОСОБА_2 та інспектора Рідкоус О.І. (арк. 40, 41, 49-51, 58-64), але останні в судове засідання не з`явилися.

Крім того, потерпілого ОСОБА_2 надав до суду свої письмові пояснення, в яких також зазначив, що у зв`язку з карантинними обмеженнями не зможе з`явитися в судове засідання в суд апеляційної інстанції (арк.43).

Враховуючи наведене, а також дотримуючись вимог ст. 268 та ч.4 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника Білика А.В. без участі потерпілого ОСОБА_2 та інспектора Рідкоус О.І., з урахуванням апеляційних доводів, які зазначені в апеляційній скарзі, та відомостей, які містяться в матеріалах справи, а також відомостей наданих письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Білика А.В. та Арсієнка О.О., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника Білика А.В. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги захисника Білика А.В., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 354895 від 01.12.2019 року (а.с. 1); схемі місця ДТП від 01.12.2019 (а.с.2), а також на інші письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи.

Так, п.10.9 ПДР України передбачено, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб..

Зокрема, судовим розглядом встановлено, що відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 354895 від 01.12.2019 року встановлено, що 01 грудня 2019 року близько 01 год. 40 хв. ОСОБА_1 у м.Харкові по вул. Культури, 8, керуючи транспортним засобом Кіа Сеrato, номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на автомобіль Chery Tiggo, номерний знак НОМЕР_3 , що рухався позаду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Тобто, ОСОБА_1 своїми діями порушив п.10.9 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі та будь-яких зауважень щодо його змісту не подавав (а.с.1).

Крім того, відповідно до відомостей зафіксованих в схемі місця ДТП від 01.12.2019 року, об`єктивно вбачається, що автомобіль Кіа Сеrato, під керуванням ОСОБА_1 , рухався заднім ходом та скоїв наїзд на автомобіль Chery Tiggo, який був позаду. З відомостями цієї схеми ОСОБА_1 також був обізнаний, про що свідчить його власноручний підпис (а.с.2).

Апеляційний суд не бере до уваги, що ОСОБА_1 пояснив під час апеляційного розгляду, що підпис, який міститься у вищезазначеному протоколі та схемі місця ДТП, похожий на його.

Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції під час складання ним протоколу та схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, цей протокол та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії службової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 або його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівника поліції до його керівництва, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівника поліції під час складення протоколу або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у схемі місця ДТП.

Крім того, потерпілий ОСОБА_2 надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 01 грудня 2019 року о 01 год. 20 хв. по вулиці Трінклера біля будинку 8 по вул. Культури, він рухався зі сторони вулиці Маяковського, в цей час автомобіль Кіа, під керуванням ОСОБА_1 , стояв на трамвайній колії посеред дороги. Він зупинився позаду нього, здалося враження, що він буде їхати вперед, але цей транспортний засіб поїхав назад, внаслідок чого сталася подія ДТП (а.с.43).

Згідно відомостей письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 , які він надав під час складання адміністративного матеріалу стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, вбачається, що 01 грудня 2019 року він рухався по вулиці Трінклера біля ресторану «Альтбір», намагався здійснити маневр паркування, попередньо ввімкнувши правий поворот. В цей момент автомобіль Кіа стояв перед його автомобілем, після чого автомобіль Кіа почав рухатися назад і здійснив наїзд на його транспортний засіб - Chery Tiggo (а.с.3).

З відомостей копії протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 354879 від 01.12.2019 року, який долучений до матеріалів справи, вбачається, що 01 грудня 2019 року о 01 год. 40 хв. в місті Харкові по вул. Культури, 8, ОСОБА_1 керував автомобілем Кіа Сеrato, номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога (а.с.4).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 не оспорював факт складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 354879 від 01.12.2019 року та пояснив, що провадження у цій справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

В ході судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою провину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди заперечував. Причиною виникнення ДТП, на його думку, стало порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 . Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ст.ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне порушення. Крім того, такі твердження повністю спростовуються відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 354895 від 01.12.2019 року та схемі місця ДТП від 01.12.2019, а також письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , які надані ним після події ДТП та суду апеляційної інстанції.

Отже, у справі щодо ОСОБА_1 , суд повинен надати оцінку саме його діям в дослідженій дорожній обстановці на предмет відповідності ПДР України.

Ані в своїй апеляційній скарзі, ані під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано доказів, які підтверджували, що зіткнення між автомобілями Кіа Сеrato та Chery Tiggo сталося внаслідок порушення потерпілим ОСОБА_2 ПДР України.

Крім того, ОСОБА_1 та його захисник не заявляли будь-яких клопотань щодо допиту свідків або призначення судово-автотехнічної експертизи.

Викладені обставини свідчать про те, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР України, допустивши зіткнення автомобілів.

Таким чином, посилання захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що досліджені в ході судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції письмові докази в своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення ним вимог п.10.9 ПДР України, внаслідок чого сталася подія ДТП між його транспортним засобом та автомобілем Chery Tiggo, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

Отже, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 10.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 10.9 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Білика А.В. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 січня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Білика А.В. залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков