ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/14929/21

Провадження №: 3/755/10797/21

"29" грудня 2021 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КпАП), установив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 29.08.2021 серії ААБ № 215395 ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності), який рухався на автомобілі Тойота Авалон д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Євгена Сверстюка, 1 в м. Києві не врахував дорожньої обстановки , недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження) чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність по ст. 124 КУпАП».

У судовому засіданні адвокат особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 пояснив, що складений протокол вважає таким, що не відповідає вимогам КпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КпАП, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, у зв"язку з чим вина його клієнта ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 того ж Кодексу.

Так, захисник зауважив, що у цій ситуації при складанні вказаного протоколу, інспектором Кожарним В.Ю. не було враховано ширину проїзної частині, наявності/відсутності на ній нанесеної розмітки, розташування автомобіля Тойота Авалон на проїзній частині, а також будь-яким чином не спростовано пояснення ОСОБА_1 з приводу того, що автомобіль Вольво «підрізав» його під час перестроювання з лівої полоси на праву, чим допустив зіткнення з його автомобілем та в подальшому проїхавши зупинився (пояснення наявні в матеріалах справи), та враховано схему місця ДТП, яка не відповідає фактичним обставинам, та містить недостовірну інформацію щодо розмітки на проїзній частині та невірні вимірювання.

З фото з місця пригоди вбачається, що автомобіль «Тойота Авалон» рухався без маневрів, без зміни напрямку руху, по прямій, паралельно автобусу і до краю проїзної частини, по визначеній ОСОБА_1 смугі руху та з визначеним водієм - ОСОБА_1 боковим інтервалом між автомобілями.

Враховуючи наявну в матеріалах справи схему місця ДТП, зіткнення відбулось на рівні передніх коліс автомобіля, тобто автомобіль «Тойота Авалон» проїхав після зіткнення 0,6 метра та зупинився.

Даний факт підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що автомобіль «Тойота Авалон» рухався з невеликою швидкістю.

В свою чергу автомобіль «Вольво» проїхав значну відстань, яку відстань не встановлено, та зупинився.

Щодо вимірів, які містяться на схемі місця ДТП від 29.08.2021, адвокат зазначив, що до них необхідно ставитись критично, так як прив`язка здійснюється до умовної лінії, яка не лежить в межах проїзної частини, а лежить за її межами на невідомій відстані від краю проїзної частини, а також не містить відомостей про ширину проїзної частини, відстані від правого краю проїзної частини до роздільної розмітки смуг руху.

Якщо брати до увагу схему місця ДТП, а саме: місце зіткнення та відстань, яку проїхав автомобіль Тойота Авалон після зіткнення - 0,6 метра, пояснення ОСОБА_1 про швидкість в 20 км/год., то схема не відповідає фактичним обставинам з наступних підстав.

Для того, щоб визначити скільки метрів за секунду проїжджає автомобіль при швидкості 20 км/год. необхідно швидкість розділити на константу 3,6, а 20:3,6=5,55 метра за секунду.

Згідно методики реакція водія на подію становить 0,6 с., час для спрацювання гальмівної системи 0,2 с., час до початку сповільнення т/з при натисканні на гальма 0.25 с. без шляху сповільнення до зупинки.

Тобто, теоретично час який мав би затратити ОСОБА_1 після зіткнення до моменту сповільнення т/з. (0,6 сек.+0,2 сек.+0,25 сек.), який становить 1,05 сек.

Враховуючи швидкість в метрах 5,55 м/с та час 1,05 сек., то автомобіль ОСОБА_1 від місця зіткнення повинен був проїхати 5,82 метри (5,55х1,05-5,82), а згідно схеми, він проїхав 0,6 метра.

Навіть якби автомобіль ОСОБА_1 їхав з мінімальною швидкістю, яка становить 5 км/год., то застосувавши вищевказані розрахунки, то автомобіль ОСОБА_1 повинен був проїхати 1,46 метрів, а згідно схеми, він проїхав 0,6 метра.

Якщо брати до уваги відстань в 0,6 метра від місця зіткнення, то роблю висновок, що автомобіль Тойота Авалон стояв на місці та не рухався.

Вищезазначене вказує на те, що схема місця ДТП від 29.08.2021 не відповідає фактичним обставинам, містить невірну інформацію, а тому не може бути врахована як доказ.

Щодо пояснень водія Вольво про те, що «автомобіль Тойота Авалон виїзжав з крайньої правої (першої) полоси, об`їжджав маршрутне таксі, а також про те, що вона рухалась в середній (другій) полосі», то останні неє дійсними, адже середньої (другої) полоси не існує, так як на проїзній частині відсутня розмітка, що підтверджується фотознімками № 1-4.

Враховуючи положення/розміщення на проїзній частині (фотознімок № 1) автомобіля Тойота Авалон та маршрутки д.н.з. НОМЕР_3 , про яку зазначав ОСОБА_1 в своїх поясненнях, а також місце зіткнення, яке зазначено на схемі місця ДТП, стає зрозуміло, що автомобіль Тойота Авалон ніякого об`їзду маршрутного таксі не здійснював, а рухався в вибраній смузі з дотриманням безпечного інтервалу.

Проаналізувавши фотознімок встановлено, що розмітка, яка розділяє смуги проїзної частини в одному напрямку, та яка зазначена на схемі місця ДТП та проходить під автомобілем «Тойота Авалон» відсутня на проїзній частині, та самостійно придумана поліцейським ОСОБА_3 .

Сторона захисту стверджує, що автомобіль «Тойота Авалон», яким керував ОСОБА_1 , рухався по вул. Євгена Сверстюка в м. Києві по визначеній смугі руху та з визначеним безпечним боковим інтервалом між автомобілями.

Зіткнення автомобіля «Тойота Авалон» з автомобілем «Вольво» відбулось в зв`язку з здійсненням водієм останнього, маневру, щодо перестроювання на смугу руху по якій рухався автомобіль Тойота Авалон, (його «підрізання») при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та не пропустивши автомобіль Тойота Авалон, чим порушив п.10.1, 10.3 ПДР.

Враховуючи фотознімки № 2-4 та фотознімок № 1 встановлено, що проїзна частина по якій рухався автомобіль Тойота Авалон та Вольво має дві смуги руху (ліву та праву), які розділені між собою розміткою, в свою чергу праву смугу руху можливо розділити уявно на дві смуги руху що підтверджується фотознімками 2,4 та фотознімком № 3 на якому захисником умовно нанесено роздільну лінію, по лінії розмітки, яка нанесена на проїзній частині та яка починається під мостом.

Також це підтверджується дорожнім знаком, який розміщений на мосту, над проїзною частиною.

Так, на «уточненні до схеми місця ДТП», яке сталося 29.08.2021 поліцейський взводу № 2 роти № 3, батальйону № 2, полку № 2 УПП в м. Києві ДПП, сержантом поліції ОСОБА_3 на виконання постанови суду від 21.10.2021, здійснено вимірювання та зазначено наступні дані, щодо: відстані від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини на рівні світлової електроопори до переднього і заднього колеса правої сторони автомобіля «Volvo ХС70», що становить 6,1 метр; відстані від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини на рівні світлової електроопори до переднього і заднього колеса правої сторони автомобіля «Toyota Avalon», що становить переднє колесо 4,2 метра, заднє колесо 4, 7 метра; відстані від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини на рівні світлової електроопори до місця зіткнення, що становить 6 метрів; відстані від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини, на рівні світлової електроопори до проїжджої частини, що становить 1,6 метри; ширина правої смуги та другої середньої смуги, що становить по 2,9 метри.

Ознайомившись з «уточненнями до схеми місця ДТП», яке сталося 29.08.2021, зазначаю що виміри, які зазначені на вказаному «уточненні до схеми місця ДТП», яке сталося 29.08.2021 не можуть братись до уваги судом, так як вони не відповідають вимірам, які існували після ДТП та зупинки автомобілів, суперечать вимірам, які існують в первинній схемі місця ДТП .

Так, в сторони захисту виникає питання, які вихідні дані сержант поліції ОСОБА_3 використав при визначенні місця розташування автомобілів на проїжджій частині дороги, перед здійсненням додаткових вимірів. То б то, яким чином встановив, що вказані автомобілі після ДТП та зупинки знаходились саме на таких відстанях, які він вказав в «уточненні до схеми місця ДТП», яке сталося 29.08.2021, а не наприклад: не на відстані 4,2 метри та 4,7 метрів, а наприклад на відстані 5,2 метри та 5,7 метри.

Необхідно зазначити, що автомобілі, за участю яких сталось ДТП на місце ДТП не виїжджали та не розташовувались на проїжджій частині дороги при здійсненні додаткових вимірювань.

Більш того, відстані 4,2 метри та 4,7 метри є придуманими, такими, що суперечать вимірам, що містяться в первинній схемі місця ДТП, та свідчать про те, що сержант поліції ОСОБА_3 не виїжджав на місце ДТП та не здійснював вимірювання, або не розуміється на механізмах виникнення ДТП.

Суд, проаналізувавши доводи осіб, що беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, як усні, так і письмові, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Згідно вимог ст. 245 КпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КпАП в поєданні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП не є дійсною, у розрізі такого.

Дана справа поверталася судом на доопрацювання з такими вказівками «схема місця ДТП, яку склав поліцейський взводу №2 роти №3, батальйону №2, полку №2 УПП в м. Києві ДПП, сержант поліції ОСОБА_3, не містить ширини проїжджої частини разом з роздільними смугами; розмірів та розміщення дефектів дорожнього покриття; розташування дорожньої розмітки; розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху та не деталізовано ділянку схеми пригоди.

Крім того, згідно зворотної сторони схеми місця ДТП, у колонці «Перелік видимих /зовнішніх/ пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП» зазначив, що транспортний засіб «Toyota Avalon» отримав пошкодження - правої частини, а транспортний засіб «Volvo ХС70» - лівої частини, однак самого переліку видимих пошкоджень не зазначено.

Указані протиріччя позбавляє суд можливості встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для повного й об`єктивного з`ясування обставин в справі».

Наявна у провадженні схема ДТП сама по собі указує на те, що сталася пригода за участю відмічених у протоколі ТЗ.

Однак, з указаної схеми, яка складена за місцем пригоди та містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження, не убачаться у діях водія ТОЙОТА порушення вимог ПДР.

Це власне і простежується та й кореспондується з даними про ушкодження ТЗ унаслідок контакту.

Також, згідно первинної схеми місця ДТП, відстань від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини, на рівні світлової електроопори до переднього правого колеса автомобіля «Toyota Avalon» становила 9, 2 метри, а до заднього правого колеса автомобіля «Toyota Avalon», становила 8, 7 метри, що свідчило про те, що передні колеса автомобіля порівняно з задніми колесами були далі на 0,5 метри від умовної лінії, тобто передня частина автомобіля була під кутом ліворуч, який створювали 0,5 метра (різниця 9,2 метри -8,7 метри = 0,5 метра).

Однак, згідно вимірів, які містяться «в уточненні до схеми місця ДТП» відстань від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини, на рівні світлової електроопори до переднього правого колеса автомобіля «Toyota Avalon» становила 4,2 метри, а до заднього правого колеса автомобіля «Toyota Avalon», становила 4,7 метри, що свідчило про те, що передні колеса автомобіля порівняно з задніми колесами були ближче на 0,5 метри до умовної лінії, тобто передня частина автомобіля була під кутом уже праворуч, який створювали 0,5 метра (різниця 4,7 метри - 4,2 метри = 0,5 метри).

Згідно вимірів первинної схеми відстань від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини, на рівні світлової електроопори до переднього правого колеса автомобіля «Toyota Avalon» становила 9,2 метри, а до заднього правого колеса автомобіля «Toyota Avalon», становила 8, 7 метри.

В свою чергу згідно уточнення до схеми місця ДТП та вказаними вимірами

відстань від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини, на рівні світлової електроопори до переднього правого колеса автомобіля «Toyota Avalon» становить 4,2 метри (з яких 1,6 метри це відстань від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини, на рівні світлової електроопори до початку проїжджої частини) а до заднього правого колеса автомобіля «Toyota Avalon», становила 4,7 метри (з яких 1,6 метри це відстань від умовної лінії, яка знаходиться поза межами проїзної частини, на рівні світлової електроопори до початку проїжджої частини).

Якщо брати до уваги вказані виміри, то автомобіль «Toyota Avalon» знаходився в правій полосі під кутом до правого краю проїжджої дороги, що не відповідає фактичним обставинам.

Також відстані зазначені в уточні до схеми місця ДТП» при їх арифметичному складанні, не сходяться з тими самими відстанями, які зазначені в первинній схемі місця ДТП.

В «уточнені до схеми місця ДТП» сержант поліції ОСОБА_3 указує на наявність на проїжджій частині в місці ДТП розмітки у вигляді штрих пунктиру, що розділяє проїжджу частину на дві смуги руху (праву крайню та середню), що не відповідає дійсності.

В клопотанні від 21.10.2021 про закриття провадження захист зазначав та надавав докази в підтвердження того, що проїжджа частина дороги де сталось ДТП, не має дорожньої розмітки у вигляді штрих пунктиру, що розділяє проїжджу частину на дві смуги руху (праву крайню та середню), яка зазначена як на первинній схемі місця ДТП так і на уточненні до схеми місця ДТП».

Указує на це і відео проїжджої частини де відбулось ДТП за участю вищевказаних автомобілів. З вищевказаного відео вбачається, що на проїжджій частині відсутня дорожня розмітка, яка зазначена в первинній схемі місяц ДТП та в уточненні до схеми місця ДТП.

А тому Суд сприймає дані схеми критично, однак уважає їх дійсними вчтасин інформацію пр. осам факт ДТП, однак вони не інформативними в частині даних про винуватця.

Крім того, Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП НПУ не усунуто порушення допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, про які зазначав суд в своїй постанові, а саме: щодо зазначення переліку видимих пошкоджень транспортних засобів, та місця їх утворення, що надало б можливість суду зрозуміти механізм їх утворення та розміщення транспортних засобів в момент ДТП».

Як встановлено судом в постанові від 21.10.2021: «вказане позбавляє суд можливості встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для повного й об`єктивного з`ясування обставин в справі».

Суд у цьому складі не може піддавати сумніву указане рішення суду в цій справі,а тмоу надходить очікувано тотожних висновків.

Також слід зауважити, що об`єктивна сторона складу порушення, передбаченого ст. 124 КпАП, включає три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення ушкоджень), причинний зв`язок між діянням і наслідками. За практикою Верховного Суду (справа № 175/358/16-к, провадження №51-1819км18), зважаючи на орієнтири, викладені у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у постанові цього Суду від 20 листопада 2014 року (справа № 5-18кс14), у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність у їх діях складу порушення ПДР, потребує встановлення причинного зв`язку між діяннями (порушенням ПДР) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Для правильного застосування норми закону про у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. За певних умов виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

В цій справі суддя ураховуючи те, що виникнення ДТП має місце за участю декількох водіїв (двох ТЗ), ураховує те, що наявність чи відсутність у їх діях складу порушення ПДР, потребує встановлення причинного зв`язку між діяннями (порушенням ПДР) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку, а тому Суд для правильного застосування норми закону дослідивши характер та черговість дій, які вчинив кожен із водіїв, уважає що з наявних матеріалів у справі не можливо дійти однозначного висновку щодо того, що першочерговим було те, що особа у відношенні якої складеного протокол про адміністративне правопорушення порушив вимоги ПДР, які зумовили здійснення аварійної ситуації (обстановки).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які вказували «поза розумним сумнівом» про порушення особою ПДР здобуто не було та суду не надано.

Тим самим, слід констатувати, що, у цій ситуації, зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище та в ключі того, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зібраних в цій ситуації доказів УПП не достатнього, а тому Суд констатує, що наявні у справі докази в цілому залишають місце сумнівам, однак наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Відповідно до положень статті 7 КпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Так, як стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 284 КпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на дооформлення Суд не убачає з огляду на норми ст. 284 КпАП.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 124 КпАП, так як його вину УПП не доведено належним чином, а не обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнароджного.

Згідно п. 1) ст. 247 КпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 124, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені КодексомУкраїни про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я Оксана БІРСА