Дата документу Справа № 333/2380/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2380/21 Головуючий в 1 інст. Варнавська Л.О.
Провадження №33/807/768/21 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Войтовича Є.М., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Войтовича Є.М. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 08.04.2021 року о 02 годині 04 хвилин, у м. Запоріжжя по вул. Космічна, 126А керував транспортним засобом автомобілем Volkswagen Passat держномер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу «Драгер», чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Войтович Є.М. вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що суд в оскаржуваній постанові посилається, як на доказ по справі, на протокол про адміністративне правопорушення від 08.04.20121 року, однак відповідно до правової позиції КАС ВС, викладеної у постанові від 20.05.2020 р. (у справі № 524/5741/16-а) протокол працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Крім того, із наявних доказів по справі є відеозапис з реєстраторів поліцейських, на якому ОСОБА_1 сам визнає свою вину, проте у судовому засіданні останній пояснив, що за кермом була ОСОБА_2 , яка захотіла потренуватися у керуванні автомобілем. При цьому, пояснення працівникам поліції щодо того, що саме він керував автомобілем давав з побоювання, що автомобіль заберуть на штрафмайданчик, оскільки при собі посвідчення водія ОСОБА_2 не мала. В судовому засіданні, в якості свідка була допитана і ОСОБА_3 , яка підтвердила ці обставини. Крім цього, вона послалася на те, що під час керування автомобілем в цей момент їх бачила її знайома, ОСОБА_4 , яка судом допитана не була. Крім того, в якості доказу суд послався на відеозапис, на якому зафіксований факт управління саме ОСОБА_1 , проте із запису випливає, що працівники поліції починають спілкування з ОСОБА_5 коли він не перебуває в салоні автомобілю, а перебуває на вулиці, поряд з автомобілем. Відеозапис навпаки підтверджує пояснення ОСОБА_1 щодо обставин подій 08.04.2021 року. Просить постанову суду скасувати провадження у справі відносно ОСОБА_6 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , думку адвоката Войтовича Є.М., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП спростовується матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 08.04.2021 року серії ААБ № 102804 (а.с.1), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 08.04.2021 року (а.с. 4), роздруківкою результатів продуття алкотестеру «DRAGER» Alkotest 6810, тест № 2040, виготовленою о 02 годині 37 хвилин 08.04.2021 року, якою підтверджується, що за результатами тестування у ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в розмірі 0,75 % проміле (а.с. 3);актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 5), відеозаписом з бодікамери поліцейського (а.с 9).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

За змістом апеляційної скарги сторони захисту з приводу суті адміністративного правопорушення, апелянт вказує лише на відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Апеляційна інстанція звертається до відеозапису події, долученого до справи, відповідно до якого зафіксовано, що працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою алкотестера Драгер, на що останній відповідає згодою. Далі, ОСОБА_1 проходить огляд за допомогою приладу «Драгер», за результатами якого вміст алкоголю склав 0,75 проміле. ОСОБА_1 з результатом такого огляду погодився, що підтвердив своїм підписом у роздруківці результатів тесту (а.с.3). При цьому, працівник поліції пропонує проїхати до медичного закладу на вул. Сєдова, на що ОСОБА_1 повідомляє, що він Драгер продув, результат відомий та сам каже про оформлення документів.

При цьому, сторонніх осіб на відеозаписі не має, а сам ОСОБА_1 не заперечує факту керування ним транспортним засобом.

Крім того, у протоколі ОСОБА_1 власноручно написав у графі пояснення по суті порушення «згоден», що додатково підтверджує обставини щодо керування останнім транспортного засобу.

Наведена ОСОБА_1 версія щодо керування автівкою іншою особою з`явилася під час розгляду справи у суді першої інстанції та, з огляду на її спростування дослідженими матеріалами, давали суду підстави для критичної оцінки як пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальності, так і свідчень свідка ОСОБА_7 .

Отже, на думку апеляційного суду факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці не викликає сумніву.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доводи апеляції, що протокол не може слугувати однозначним доказом винуватості особи, згідно правової позиці КАС ВС слід визнати безпідставними, оскільки суддя місцевого не посилався на протокол як на доказ провини ОСОБА_1 , про що свідчить зміст оскаржуваного рішення, зазначений документ наведений судом в контексті його змістовного відображення.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Войтовича Є.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник