Справа № 214/1000/21
3/214/730/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2021 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Євтушенка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП невідомий), громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2020 року о 23.01 год. водій ОСОБА_2 ,будучи особою, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за ст.130 КУпАП, керував автомобілем марки ВАЗ, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі на вул. Володимира Великого біля буд.15 в м. Кривому Розі в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за згодою водія у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager ARHK0124 у присутності двох свідків, результат огляду (тест №403) проба позитивна, 1.35 проміллє. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив п.2.9 «а» ПДР України.

У судове засідання ОСОБА_2 неодноразово викликався у встановленому законом порядку, однак не з`явився, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України», «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку…».

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Приймаючи до уваги, що судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_2 у судовому засіданні, справа призначалася до розгляду, порушник не з`явився до суду, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, причини його неявки до суду визнано неповажними, з метою дотримання розумного розгляду справи, забезпечення можливості своєчасного притягнення особи до відповідальності у випадку доведення її винуватості та уникнення безкарності, з урахуванням достатності обсягу наявних доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової його участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши фрагменти відеозаписів на диску DVD-R, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, оглянувши фрагменти відеозаписів на диску DVD-R, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм правову оцінку в сукупності, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, яка окрім особистого визнання ним вини, підтверджується наступними доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №105041 від 25 січня 2021 року в якому зазначені обставини керування 24 січня 2021 року о 23 год. 01 хв. водієм ОСОБА_2 транспортним засобом марки ВАЗ, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі на вул. Володимира Великого біля буд.15 в м. Кривому Розі в стані алкогольного сп`яніння;

-результатами газоаналізатору Drager ARHF 0124, актом огляду, відповідно до яких за результатами проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського на місці зупинки транспортного засобу встановлено перебування в стані алкогольного сп`яніння з ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, проба позитивна 1.35 проміллє. Огляд проведено в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

-рапортом інспектора поліції та фрагментом відеозапису під назвою «2021_01**35_1», в яких зафіксовано факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом до моменту його зупинки та пред`явлення вимоги пройти огляд. При цьому причиною зупинки стало те, що водій ОСОБА_2 проїхав на заборонений сигнал світолофора. Коли транспортний засіб марки ВАЗ, р/н НОМЕР_1 було зупинено та виявлено, що за кермом перебуває ОСОБА_2 , який був позбавлений права керування транспортним засобом;

-довідкою з НАІС від 25 січня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 ;

-фрагментом відеозапису № НОМЕР_3 , на якому зафіксовано, як інспектор пред`являє водієві ОСОБА_2 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з огляду наявність ознак алкогольного сп`яніння (з їх деталізацією). В присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 водій погоджується пройти огляд за допомогою газоаналізатора. З результатами огляду погодився, підписавши акт та корінець до нього з результатами без зауважень чи заперечень.

Підстави ставити під сумнів достовірність наявних у справі доказів відсутні, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та не спростовують правомірності дій інспектора ПП щодо складання протоколу про адмініст ративне правопорушення.

Таким чином, на переконання суду, наявний обсяг доказів та зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення обставини свідчать про співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків та неспростовних презумпцій факту допущення ОСОБА_2 порушення п.2.9 «а» ПДР України, дійсність факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що він не заперечував, а відтак доводять його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, за ознаками: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, вчинене повторно протягом року.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що «…будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі…».

Обираючи вид і міру стягнення, суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує особу ОСОБА_2 , його ухилення від явок до суду, систематичне вчинення аналогічних правопорушень, явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку, який створює небезпеку і загрозу як його здоров`ю та життю, так і інших учасників дорожнього руху, неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за допущення інших порушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, адже не дивлячись на те, що на момент оформлення матеріалів такого права він був позбавлений в судовому порядку, спеціальний дозвіл на право керування транспортними засобами він отримував (серії ВЕВ №039748), що підтверджується довідкою з НАІС.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд не застосовує адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадку, коли винна особа позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Однак, як визначено в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про призначення покарання» (яку суд застосовує за аналогією в силу наявної паралелі між адміністративними та кримінальними правопорушеннями в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Приймаючи рішення про застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає за необхідне відступити від висновку Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п.28 Постанови №5 від 23 грудня 2005 року, виходячи з того, що строк позбавлення його такого права за попередніми постанова судів спливає раніше, тому не призначення йому такого виду стягнення при винесенні судом даної постанови не забезпечуватиме мети його застосування, визначеної ст.23 КУпАП та не матиме превентивне значення для попередження вчинення ОСОБА_2 нових порушень, адже позбавленням права керування за результатами вирішення даної справи за ч.2 ст.130 КУпАП передбачає більш тривалий строк.

Згідно зі ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 27, 33-35, 40-1, 130 ч.1, 245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1200 (одна тисяча двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя О.І. Євтушенко