ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/349/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.7 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

перекладача - Аль Таій Мухліс Наді Алі,

захисника - Клочкової А.О.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Черних І.О. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.7 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Марокко, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 від 16.09.2016 року,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 121 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 255,00 грн., без оплатного вилучення транспортного засобу.

Крім того, цією постановою, ОСОБА_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, та накладено до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10 200 гривень, з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Відповідно до ст. 36 КУпАП, ОСОБА_1 визначено остаточний розмір стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 гривень, з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 24.07.2020року приблизноо 01год.32хв.в м.Харкові по вул.Я.Мудрого,буд.3,гр. ОСОБА_1 керував транспортнимзасобом Volkswagen Golf, д/н. НОМЕР_2 , який не мав переднього номерного знаку. Також в ході спілкування у гр. ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичногос п`яніння, а саме: розширені зіниці ока, млява мова,поведінка,що невідповідає дійсності. На місцізупинки та в присутності двох свідків водій відмовився від огляду на стан наркотичного сп`янінняв КНПХОР «ОНД». Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п.п. 2.5, 2.9 В Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 121, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Черних І.О. просить скасувати постанову, а провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.7 ст.121, ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що поліцейські не запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, а відразу пропонували проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушили вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Зазначає, що що ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_3 та не володіє державною мовою, якою було складено протокол та інші матеріали по справі. Складаючи адміністративний матеріал, поліцейські належним чином не переконалися у тому, що ОСОБА_1 володіє українською мовою і не запропонували йому скористатися послугами перекладача та захисника, чим порушили його права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП.

Апелянт також посилається на те, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, а тому їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, захисник Черних І.О. вказує, що відповідно до пункту 2.2.9 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України (Затв. Наказом МВС України від 23.08.2012 р. № 747), рапорт належить до внутрішніх документів МВС України, а тому не може бути визнаним в якості доказу на встановлення вини особи.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції, при визнанні ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 121 КУпАП, не врахував те, що його підзахисний, перед тим як розпочати рух на своєму транспортному засобі, переконався, що він є справним, а державні номерні знаки розташовані на встановленому законом місці, належним чином прикріплені. У ході керування транспортним засобом ОСОБА_1 об`єктивно був позбавлений можливості пересвідчитися, що державний номерний знак залишився на встановленому законом місці, а втрата державного номерного знаку відбулась під час руху транспортного засобу.

В судові засідання, які призначались судом апеляційної інстанції захисник Черних І.О., який є автором апеляційної скарги, не з`явився.

До початку апеляційного розгляду захисник Клочкова А.О. повідомила, що інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції буде представляти вона, замість захисника Черних І.О., з яким узгоджена процесуальна позиція.

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник Черних І.О. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 30.09.2020 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та захисник Черних І.О. не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань , користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Крім того, судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк. 58-59, 64-69), але останні в судове засідання не з`явилися.

Інспектор Мустафаева Р.Ш. огли надав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив провадити апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення без його участь (а.с.71).

За таких обставин, враховуючи думку ОСОБА_1 та захисника Клочкової А.О., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі захисник Черних І.О., який є автором апеляційної скарги, та без участі свідків у цій справі, з урахуванням доводів, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Клочкової А.О., яка підтримала апеляційну скаргу сторони захисту, думку ОСОБА_1 , який відмовився від надання пояснень, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.63 Конституції України, але підтримав подану апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника Черних І.О. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 2.5, 2.9В.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови за апеляційними доводами захисника Черних І.О., апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ч.7 ст.121 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281865 від 24.07.2020 року (арк.11); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 24.07.2020 року (арк.15); письмових пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (арк.17, 18); рапорті інспектора роти № 2 взводу № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області Козуб А.А. (арк.16) та наявний в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону № 4 УПП в Харківській області Мустафаева Р.Ш. огли (арк.13).

Згідно ст.16 КУпАП, іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. Питання про відповідальність за адміністративні правопорушення, вчинені на території України іноземцями, які згідно з чинними законами та міжнародними договорами України користуються імунітетом від адміністративної юрисдикції України, вирішуються дипломатичним шляхом.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281865 від 24.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 24.07.2020 року, приблизно о 01 год. 32 хв. в м. Харкові по вул. Я. Мудрого, буд. 3, керував транспортним засобом, маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці ока, млява мова, поведінка, що не відповідає дійсності. На місці зупинки та в присутності двох свідків водій відмовився від огляду на стан наркотичного сп`яніння в КНП ХОР «ОНД» (арк.11).

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис, та в графі «Пояснення особи, яка притягається відповідальності, по суті порушення» будь-яких зауважень не зазначив.

Поряд з цим, належить врахувати, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 або його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду адміністративної юрисдикції із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, з метою ініціювання службової перевірки, хоча мали для цього достатньо часу.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України, а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими..

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису (арк. 13) вбачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у Харківському обласному наркотичному диспансері.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що вони 24.07.2020 року були присутні при тому, як водій ОСОБА_1 відмовився від пропозиції працівників поліції пройти огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у відповідного лікаря фахівця.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника про те, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть бути доказами у справі, так як вказаних свідків не було допитано в судовому засіданні та не попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, з огляду на те, що вказані свідки в своїх письмових поясненнях підтвердили, що вони були запрошені працівниками патрульної поліції в якості свідків при оформленні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . У їх присутності вказаний водій категорично відмовився у встановленом законом порядку пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що засвідчили особистими підписами.

Апелянтом також не надано доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити ОСОБА_1 . Будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення захисником Клочковою А.О. не заявлялось.

З наявного в матеріалах провадження відеозапису вбачається, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були присутніми під час складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП (ар.13).

Апеляційний суд також зазначає, що відомості рапорту інспектора роти № 2 взводу № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області Козуб А.А. (арк.16) повністю узгоджуються з відомостями вищенаведених письмових доказів та відеозапису з нагрудної камери поліцейського, а тому суд першої інстанції вірно взяв їх до уваги при визнанні ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, згідно п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Відповідно до п.4 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці ока, млява мова, поведінка, що не відповідає дійсності.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній відмовився.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до пункту 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння огляд водія проводиться виключно в закладі охорони здоров`я.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 є громадянином іншої держави та не володіє українською мовою, при складанні протоколу йому не було забезпечено участь перекладача, можливість давати пояснення рідною мовою є безпідставними, оскільки як слідує з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому відображені події складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , останній спілкувався з працівниками поліції російською мовою та розумів їх вимоги, не погоджувався пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а також розумів суть інкримінованого йому адміністративного правопорушення та йому було роз`яснено, що справа про адміністративне правопорушення буде розглянута в Київському районному суді м. Харкова (арк.13). При цьому, згідно відомостей цього відеозапису, вимог про надання йому перекладача чи адвоката не заявляв, з правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП, був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього (арк.11, 13).

Також апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, згідно з посвідкою на проживання, виданою ОСОБА_1 , знаходиться на території України з 2016 року.

Отже, вказані обставини не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки останній жодним чином не був обмеженим в праві залучення захисника або перекладача.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , а також порушення порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що складений відповідний протокол, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції взагалі відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також пояснення свідків, які були відібрані під час його складання. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами захсиника, оскільки в такий спосіб вбачається спроба ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.121 КУпАП, повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 281866 від 24.07.2020 року, ОСОБА_1 24.07.2020 року, приблизно о 01 год. 32 хв., в м. Харкові по вул. Я. Мудрого, буд. 3, керував транспортним засобом, який не мав переднього номерного знаку, чим порушив п.2.9в Правил Дорожнього руху України (а.с.1).

Відповідно до відомостей копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ № 2815850 від 12.07.2020 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП (а.с.3).

Згідно відомостей рапорту командира взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області Мішукова М., під час зміни з 23.07.2020 року на 24.07.2020 року, у складі екіпажу 2101, було зупинено транспортний авто Volkswagen Golf, д/н. НОМЕР_2 , за порушення п.2.9в ПДР, а саме у авто був відсутній державний номерний знак з переду авто.

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.121 КУпАП.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 , перед тим як розпочати рух на своєму транспортному засобі, переконався, що державні номерні знаки розташовані на встановленому законом місці та втрата державного номерного знаку відбулась під час руху транспортного засобу, на думку суду, є спробою ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст.121 КУпАП, оскільки не підтверджується жодним доказом, який є в матеріалах справи, а також відповідних доказів не було надано і під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції.

Щодо апеляційних доводів захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281866 містить виправлення, суд зазначає, що вони не є істотними та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року.

Апеляційний суд також не погоджується з доводами апелянта про те, що матеріали справи не містить доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9в ПДР України, оскільки повністю спростовуються відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення ДПР18 № 281866 від 24.07.2020 року та копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ № 2815850 від 12.07.2020, відповідно до якої ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, яка долучена до матеріалів адміністративного провадження.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.5, 2.9в Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130, ч.7 ст.121 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника Черних І.О. на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Черних І.О. залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.7 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков