ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/345/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Манька О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1977 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 03.08.2020 о 15 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 в м. Харкові, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Ювілейному біля буд. 28 в м. Харкові, не був уважним, при зміні напрямку руху при повороті, не впевнився, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Infiniti державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, люди при цьому не постраждали.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу правопорушення, посилаючись на те, що суд першої інстанції формально розглянув справу та не в повній мірі з`ясував усі обставини справи. Вказує, що винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є інший її учасник ОСОБА_2 . Вважає, що матеріали справи не містять доказів його винуватості у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, а також пояснення ОСОБА_2 та його представника адвоката Манька О.М., які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та вважали оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості схеми місця ДТП, письмові пояснення, а також пояснення, надані в судовому засіданні в суді першої інстанції, відомості відеозапису.

Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем, був не уважний та при зміні напрямку руху не впевнився при повороті, що це буде безпечно внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його власноручні підписи у ньому, а також власноручні пояснення.

Відповідно до цих письмових пояснень вбачається, що ОСОБА_1 був незгоден із діями працівників поліції та вбачав у них наявність корупційних дій.

Однак, будь-який заперечень щодо змісту цього протоколу ОСОБА_1 ані в самому протоколі, ані в своїх письмових поясненнях не навів.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, а саме: скарг до керівництва працівників поліції, позовних заяв до суду в порядку, передбаченому КАС України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому КПК України, - ОСОБА_1 не подавав.

Оскільки будь-які скарги на дії працівників поліції ОСОБА_1 на подавались, у суду апеляційної інстанції немає фактичних підстав вважати відомості, які зафіксовані у протоколі такими , що не відповідають дійсності.

Поряд з цим, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 2) вбачається, що місцем зіткнення є проспект Ювілейний біля буд. 28 у м. Харкові. Також вбачається, що безпосереднім місцем зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є крайня ліва смуга проспекту Ювілейного у напрямку до вул. Академіка Павлова. Також вбачається, що зіткнення відбулось біля суцільної смуги руху до початку її розриву у місці де дозволено здійснювати поворот.

В матеріалах справи міститься відеозапис події ДТП (арк. 34).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було відтворено цей відеозапис. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили, що на цьому відеозаписі зафіксовано саме ДТП за їх участю.

Відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 виїхав з другорядної дороги на проспект Ювілейний та продовжив рух по ньому у бік вул. Академіка Павлова у крайній лівій смузі руху. У цей час ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, здійснив поворот з проспекту Льва Ландау на проспект Ювілейний та продовжив свій рух у крайній лівій смузі руху у бік вул. Академіка Павлова. Також вбачається, що на цьому проспекті розташована автозаправочна станція.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що мав намір здійснити маневр повороту ліворуч на цю заправочну станцію, яка розташована на проспекті Ювілейному ліворуч відносно його руху.

З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем знижує швидкість руху та під`їжджає до місця, де дозволено поворот ліворуч на автозаправочну станцію. Проте, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 почав здійснювати маневр повороту ліворуч не доїхавши до місця де суцільна розділова смуга переривається, тобто почав маневр повороту у не дозволеному місці.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що в момент здійснення повороту ліворуч ОСОБА_1 , автомобіль під керуванням ОСОБА_2 вже почав здійснювати маневр обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Тобто, ОСОБА_1 мав реальну можливість перед початком здійснення повороту ліворуч бачити автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , у ліве бокове дзеркало заднього виду. Отже, ОСОБА_1 перед початком виконання свого маневру повороту ліворуч повинен був впевнитись, що такий маневр буде безпечним для інших учасників руху, а всупереч вимог п. 10.1 ПДР України, останній цих вимог не дотримався.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3.Б, 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3Б, 10.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до вимог п. 14.6.е ПДР України, обгін заборонено на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку.

Відповідно до відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_2 рухався на автомобілі по крайній лівій смузі руху безпосередньо за автомобілем під керуванням ОСОБА_1 та мав реальну можливість його бачити. Ця дорога, по якій рухались ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , має по дві смуги руху у кожному напрямку руху. Зустрічні напрямки руху розділені суцільною смугою.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував, що їхав за автомобілем ОСОБА_1 та бачив його.

З відеозапису також вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 почав здійснювати маневр обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , з виїздом на зустрічну смугу руху, ще до початку маневру повороту ліворуч автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Факт того, що ОСОБА_2 почав здійснювати обгін автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , ще до початку його маневру повороту ліворуч підтверджується і локалізацією пошкоджень автомобілів.

Зокрема, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 2) вбачається, що автомобіль ВАЗ, яким керував ОСОБА_1 отримав пошкодження переднього лівого бамперу, передньої лівої дверці, переднього лівого крила, а автомобіль ІНФІНІТІ, яким керував ОСОБА_2 , отримав пошкодження переднього правого крила, передньої правої двері, правої задньої арки, переднього бамперу, переднього правого диску, переднього правого дзеркалу, заднього правого диску.

Тобто з відомостей відеозапису, а також з відомостей схеми місця ДТП об`єктивно вбачається, що ОСОБА_2 здійснив маневр обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_1 у місці де такий обгін заборонений дорожньою розміткою. Крім того, з відеозапису не вбачається необхідності у здійсненні такого маневру обгону, оскільки об`єктивно швидкість автомобілів була не велика та водій ОСОБА_2 мав реальну можливість здійснити випередження автомобілю під керуванням ОСОБА_1 об`їхавши його праворуч.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 своїми діями порушив п.п. 12.3, 14.6.е ПДР України, чим допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 .

Оскільки стосовно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не складався, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков