Справа № 387/1087/20
Номер провадження по справі 3/387/18/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року смт Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Добровеличківського ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній,

за ч. 1 ст. 130 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 29.11.2020 о 20 годині 00 хвилин у селі Перчунове по вулиці Миру перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , та пройшов огляд у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Drager ARBF - 0438 в присутності двох свідків, результат тесту показав 1,17 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 "А" ПДР України.

ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 16.00 год 25.02.2021, не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Необхідно зазначити, що у попередні призначені судові засідання ОСОБА_1 також неодноразово не з`являвся. Також ОСОБА_1 не з`явився на дату призначену у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме 11.12.2020.

В подальшому у дні призначених (відкладених) судових засідань, перед початком розгляду справи, а саме 19.02.2021 подавав клопотання про відкладення у зв`язку із викликом свідків та заявлення клопотання про відшкодування моральної шкоди. Також 19.02.2021 та 25.02.2021 подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою та амбулаторним лікуванням, приєднавши до свого клопотання від 09.11.2020 довідку (без дати і номера) КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Арбузинської селищної ради» про те, що ОСОБА_1 призначено амбулаторне лікування з 23.02.2021.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 , отримуючи повістки про час та місце розгляду справи за місцем свого проживання, а в подальшому - подаючи неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи за різних підстав та обставин, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами, передбаченими ч.1 ст. 268 КпАП України.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаною про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, а тому суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, який спливає 29.02.2021.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявив клопотання про допит працівників поліції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення, дослідивши наявні докази, суд доходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

3 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року.

Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах.

Для цього 17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX).

У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».

1 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України».

Крім того, у зв`язку з набранням чинності 1 липня 2020 року Законом № 2617-VIII, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування, була закріплена у статті 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» України, а статтю 130 КпАП України було змінено.

Однак, Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КпАП України та включали до КК України статтю 286-1.

Таким чином, вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КпАП України підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Також ст. 8 КпАП України передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративне правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Отже, виходячи також з того, що кримінальна відповідальність, передбачена ст. 286-1 КК України погіршує становище особи, що суперечитиме основоположним конституційним принципам і є неприпустимим, застосуванню підлягає адміністративна відповідальність, оскільки вона не посилює, а навпаки пом`якшує відповідальність.

Поряд з цим, у відповідності до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, згідно з п. 2.9. а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, на теперішній час не скасовано відповідальність за порушення п. 2.5 та п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до другого абзацу пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , який є патрульним поліцейським, надав показання, що точної дати не пам`ятає в кінці 2020 року перебував на чергуванні та на логістичний пристрій надійшло повідомлення про ДТП. Прибувши на місце з`ясували ОСОБА_4 автомобілем ВАЗ 210930-20 рухаючись заднім ходом, не впевнившись в безпечності руху вчинила зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS, який стояв позаду. У зв`язку із наявним ДТП обом водіям було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. За результатами огляду ОСОБА_1 , приладу "Драгер" показав 1,16 проміле. З тестом ОСОБА_1 погодився та пояснював, що вжив пляшку пива після приїзду. Водночас вказати де залишив пляшку пива не зміг. Час між приїздом ОСОБА_1 та ДТП становить 3, 5 хвилин. Безпосереднім очевидцем керування транспортним ОСОБА_1 він не був.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який є патрульним поліцейським, надав показання, що точної дати не пам`ятає, але разом із ОСОБА_2 виїхали на місце ДТП та обом водіям було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. За результатами огляду ОСОБА_1 прилад "Драгер" показав 1,16 проміле. Водночас ОСОБА_1 пояснював, що вжив пляшку пива після приїзду. Водночас вказати де залишив пляшку пива не зміг. Вони намагалися на місці віднайти цю пляшку з під пива, але не змогли та ОСОБА_1 також не зміг показати її знаходження. Тому вважають, що ОСОБА_1 саме керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Безпосереднім очевидцем керування транспортним ОСОБА_1 він не був.

ОСОБА_4 надала показання, що вона була учасником ДТП та ОСОБА_1 побачила вже після ДТП. Свідком того як та коли ОСОБА_1 під`їхав та поставив свій автомобіль, вона не була. ОСОБА_1 побачила вже тоді коли її автомобіль скотився в його автомобіль та сталося ДТП. Під час проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох світків у ОСОБА_1 виявили рівень алкоголю в крові, який перевищував у 10 разів.

Згідно із оглянутим відео та письмовими поясненнями ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнавав та пояснював, що він приїхав до магазину та припаркував свій автомобіль. Після цього в автомобілі взяв пляшку пива та стояв біля автомобіля та пив його. Через 5-10 хв. побачив, що на нього котилося авто заднім ходом, яке зупинилося зіткнувшись із передньою водійською дверкою.

З наявних письмових пояснень ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не можливо підтвердити або спростувати факту керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. На виклик суду, вказані свідки на з`являлися. Пояснень, що ОСОБА_1 пив пиво свідки не надають, водночас свідок ОСОБА_8 пояснила, що він біля автомобіля курив. Водночас на відео з боді камер поліцейських ОСОБА_1 пояснював, що ОСОБА_6 могла не бачити, що він вживав пиво. Також відсутність пляшки з під пива, яку не змогли знайти працівники поліції не виключає наданих пояснень ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відсутні, а доводи поліцейських є припущенням. Також ОСОБА_1 дійсно був учасником ДТП, але він не керував транспортним засобом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Викладені обставини свідчать про недоведеність «поза розумним сумнівом» наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, що виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, в матеріалах справи немає.

Також суду зазначає, що оформляючи протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України, працівники поліції не зазначили в протоколі про адміністративне правопорушення пункт ПДР України, який порушив ОСОБА_1 , що зумовило порушення принципу правової визначеності для ОСОБА_1 . У своїх рішеннях Конституційний Суд України вважає, що обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. З усталеної практики ЄСПЛ одним із важливих принципів у демократичній державі є принцип правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 33, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

За таких обставин провадження у справі необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 40-1, 130, 221, 247, 251, 252, 280, 283, 284КпАП України, суддя ,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 130 КпАП Українизакрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції .

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер