Провадження № 3/234/4693/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Краматорськ

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Лебединець Г.С., за участю адвоката Якимовича О.В., розглянув матеріали, які надійшли з Краматорського РУП ГУ НП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ФОП, зареєстрована: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 ,-

- за ч.1 ст.44-3 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06.11.2021 року серія ВАБ № 917410, 06.11.2021 року о 09-35 год ОСОБА_1 , яка є суб`єктом господарювання, що проводить діяльність з роздрібної торгівлі з лотків і ринків іншими товарами, у приміщенні магазину «Канцлер» по вул.М.Приймаченко в м.Краматорську порушила обмеження, визначені на території, на якій встановлено червоний рівень епідемічної небезпеки, а саме приймання та обслуговування відвідувача ОСОБА_2 , який не мав в наявності будь якого чинного документу, визначеного Постановою КМУ № 1236 від 09.12.2020 року на підтвердження факту проведення повного курсу вакцінації, або негативного результату тестування на «Ковід», чим порушила п.п.4 п.3-5 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Якимович О.В. просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Свою позицію обґрунтував наступним: в порушення ст.256 КУпАП, ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена, одночасно, і як потерпіла і як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності; в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє підтвердження, що ОСОБА_1 роз`яснені її права відповідно до ст.268 КУпАП; з відео-запису з камери зовнішнього спостереження, яка знаходиться на фасаді магазину «Канцлер» вбачається, що мала місце провокація адміністративного правопорушення; в протоколі про адміністративного правопорушення фабула правопорушення не відповідає постанові КМУ; долучений до матеріалів справи відеозапис не є належним доказом, оскільки отриманий у не передбачений законом спосіб.

Вислухав клопотання захисника, проаналізував протокол про адміністративне правопорушення, матеріали, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення під час дії карантину; об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності), спрямованих на порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами; суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності вини у формі прямого чи не прямого умислу; суб`єктом правопорушення є будь-яка фізична особа, якій виповнилося 16 років та яка, зокрема, порушує правила щодо карантину людей.

Частина 1 ст.44-3 КУпАП не визначає конкретних правил карантину, за порушення яких настає відповідальність, проте такі правила встановлюються відповідними актами законодавства.

Так, ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма частини 1 статті 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, у зв`язку із чим серед ознак суті адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначено, яку конкретно заборону відповідного пункту нормативно-правового акту, яким встановлюються правила карантину, порушила особа, щодо якої складено протокол.

Згідно зі статтею 1 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Державне регулювання діяльності у сфері захисту населення від інфекційних хвороб здійснюється, в тому числі, Кабінетом Міністрів України.

Так, Кабінет Міністрів України у сфері захисту населення від інфекційних хвороб: розробляє і здійснює відповідні державні цільові програми; забезпечує фінансування та матеріально-технічне постачання закладів охорони здоров`я, органів державної санітарно-епідеміологічної служби, підприємств, установ та організацій, залучених до проведення заходів і робіт, пов`язаних з ліквідацією епідемій, координує проведення цих заходів і робіт; координує та спрямовує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; укладає міжурядові договори; розробляє та затверджує перелік товарів протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, у тому числі поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019); розробляє та затверджує перелік товарів, що мають істотну соціальну значущість; встановлює граничні ціни для оптової та роздрібної торгівлі товарами протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, у тому числі поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або товарами, що мають істотну соціальну значущість, з урахуванням постачальницько-збутової надбавки та граничної торговельної (роздрібної) надбавки; встановлює під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, заборону скуповування та перепродажу за цінами, що перевищують встановлені граничні ціни для оптової та роздрібної торгівлі, з урахуванням постачальницько-збутової надбавки та граничної торговельної (роздрібної) надбавки товарів протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, та/або товарів, що мають істотну соціальну значущість; вирішує інші питання у межах повноважень, визначених законом (ст. 3 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Частиною 1 статті 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 обвинувачується у порушенні 06.11.2021 року о 09-35 год у приміщенні магазину «Канцлер» по вул.М.Приймаченко в м.Краматорську, п.п4 п.3-5 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року.

Разом із тим, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення факти не доведені.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній підпис особи у відношенні якої складений адміністративний протокол ОСОБА_1 про її ознайомлення з правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Щодо «провокації» адміністративного правопорушення, суд зазначає, що відеозапис з камери відеоспостереження магазину, долучений захисником, не є беззапереченим доказом того, що співробітники поліції вчиняли тиск на ОСОБА_1 для вчинення нею адміністративного правопорушення, прийняли на себе ініціативу в контактах із нею, наполегливо спонукали на вчинення адміністративного правопорушення.

Разом із тим, пояснення свідка ОСОБА_2 не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Долучений до матеріалів справи відеозапис, в підтвердження винуватості ОСОБА_1 , не є належним та допустим доказом, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання щодо здійснення такого відеозапису та технічного засобу, на який відеозапис здійснено.

Таким чином, доказів, передбачених ч.1 ст.251 КУпАП, на підтвердження відомостей про подію і склад адміністративного правопорушення, до протоколу не додано, тоді як ч.2 цієї статті встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що працівником Національної поліції факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 жодним чином не зафіксовано та не підтверджено належними та допустимими доказами, що могли бути забезпечені для такого виду правопорушень.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок органу, посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, суд констатує, що працівником Національної поліції у своїй діяльності при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування обвинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, сформовано лише на одних даних сприйняття співробітника поліції, з яких неможливо встановити подію та визначити наявність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 , за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, враховуючи, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, є недоведеним, то, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст.44-3, п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КпАП України,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду.

Суддя Краматорського міського суду Г. С. Лебединець