Справа № 751/5403/20 Головуючий у 1 інстанції Ченцова С. М.
Провадження № 33/4823/107/21
Категорія - ч. 1 ст. 483 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю:

представника Північної митниці Держмитслужби Коваленко Н.В.,

зазисника-адвоката Авдєєнка В.В., (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного провадження в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника-адвоката Авдєєнка В.В. на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України (далі МК України) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 612 534 грн. 50 коп., та конфісковано валюту, яка є предметом правопорушення, а саме: 11000 доларів США та 10225 Євро.

Стягнуто з особи, притягнутої до адміністративної відповідальності судовий збір на користь держави у сумі 420 грн. 40 коп.

Як встановив суд першої інстанції, 07 липня 2020 року близько 05 год. 23 хв. громадянин Молдови ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), прямуючи із Російської Федерації до України, заїхав по смузі руху «зелений коридор» на митний пост «Бачівськ» Північної митниці Держмитслужби, в якості водія автомобіля марки «Мерседес-Бенц В200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим, відповідно ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення.

«Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Під час проведення опитування гр. ОСОБА_4 та при наданні документів до митного контролю усно задекларував, що не має валюти при в`їзді на митну територію України.

В подальшому автомобіль марки «Мерседес-Бенц В200», реєстраційний номер НОМЕР_1 був переведений до боксу поглибленого огляду, де під час проведення митного огляду в рюкзаку чорного кольору з особистими речами, який знаходився на передньому сидіння салону автомобіля під особистими речами було виявлено загорнуті в шкарпетку 11000 доларів США та 10225 Євро, які громадянин Молдови ОСОБА_3 намагався перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, а саме шляхом способу, що утруднює їх виявлення.

Таким чином, гр. Молдови ОСОБА_3 намагався перемістити через митний кодон України з приховуванням від митного контролю, а саме - шляхом способу, що утруднює їх виявлення валюту у сумі: 11000 доларів США та 10225 Євро (згідно курсу НБУ на 07.07.2020 - 11000 доларів США становить 298395,9 гри. та 10225 Євро, згідно курсу НБУ становить - 314138,60 грн.).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції стороною захисту було подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про його скасування та закриття провадження по справі.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що при розгляді даної справи права особи, яка притягується до адміністративної відповідальностиі були порушені, оскільки суд розглядув справу за його відсутності при цьому, проігнорував вимогу, щодо належного сповіщення особи. Крім того, вказує, що при винесенні рішення суд не звернув уваги на положення ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні опереції», яка допускає транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалнт 10 тисяч Євро за офіційним курсом валют, встановленим НБУ на день переміщення через державний кордон України, за умови декларування митними органами. А отже, на його думку, в такому випадку підлягала б конфіскації сума, яка перевищує еквівалент в 10 тисяч Євро. Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 задекларував валютні цінності в усному порядку, проте йому ніхто з працівників митниці йому не роз`яснив обов`язку письмового декларування. Виходячи з чого вважає, що судом було невірно застосовано норми матеріального права. Вважає, що накладення такого виду адміністративного стягнення, та в такому розмірі як визначено судом першої інстанції не відповідає принципу пропорційності, оскільки є невиправданим втручанням влади по відношенню до суті відповідного правопорушення.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції виходячи з того, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_6 , а після укладення договору з адвокатом, за клопотанням до суду останнім було отримано копію судового рішення 01 лютого 2021 року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника-адвоката Авдєєнка В.В. діючого в інтересах ОСОБА_6 , який висловися на підтримання поданих ним апеляційних вимог, думку представника Північної митниці Коваленко Н.В., яка заперечила проти задоволення вимог, викладених в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову судді по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи доводи сторони захисту про поновлення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими і, на думку суду, є поважними причинами, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, 486,489 МК України, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Частиною 1 ст. 495 МК України визначено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів, поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, висновком експерта, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил.

Так, ст. 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення

Товарами, на підставі п. 57 ст.4 МК України є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

В свою чергу валютними цінностями відповідно до п. 1-1 ст. 4 МК України серед іншого є й іноземна валюта, а саме: іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу.

Відповідно до розділу 2 Інструкції щодо переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою Постановою Правління НБУ від 27.05.2008 року № 148, фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу.

При винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції дотримався вищенаведених норм.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, за обставин, указаних у постанові, ґрунтується на доказах, які були предметом дослідження як суду першої інстанції, та і апеляційного суду, яким надана оцінка у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи, та вірно кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 483 МК України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами сторони захисту про те, що в діях його підзахисного відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 483 МК України, відповідальність настає у разі вчинення дії з переміщення або дії, спрямованої на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

У загальному розумінні, під незаконним переміщенням предметів із приховуванням від митного контролю, варто розуміти їх переміщення через митний кордон України з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів чи способів, що утруднюють їх виявлення, або шляхом надання одним товаром вигляд інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом або таких, що містять неправдиві данні.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 07 липня 2020 року близько 05 год. 23 хв. громадянин Молдови ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), прямуючи із Російської Федерації до України, заїхав по смузі руху «зелений коридор» на митний пост «Бачівськ» Північної митниці Держмитслужби, в якості водія автомобіля марки «Мерседес-Бенц В200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим, відповідно ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення. «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Під час проведення опитування гр. ОСОБА_4 та при наданні документів до митного контролю усно задекларував, що не має валюти при в`їзді на митну територію України. В подальшому автомобіль марки «Мерседес-Бенц В200», реєстраційний номер НОМЕР_1 був переведений до боксу поглибленого огляду, де під час проведення митного огляду в рюкзаку чорного кольору з особистими речами, який знаходився на передньому сидіння салону автомобіля під особистими речами було виявлено загорнуті в шкарпетку 11000 доларів США та 10225 Євро, які громадянин Молдови ОСОБА_3 намагався перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, а саме шляхом способу, що утруднює їх виявлення. Таким чином, гр. Молдови ОСОБА_3 намагався перемістити через митний кодон України з приховуванням від митного контролю, а саме - шляхом способу, що утруднює їх виявлення валюту у сумі: 11000 доларів США та 10225 Євро (згідно курсу НБУ на 07.07.2020 - 11000 доларів США становить 298395,9 гри. та 10225 Євро, згідно курсу НБУ становить - 314138,60 грн.).

Крім того, відповідно до інформації, що міститься у доповідній записці заступника начальника відділу ВЗПКН і З та КЗ УЗПК та ПМП Північної митниці Держмитслужби Гадюченка А. вказав, що громадянин ОСОБА_5 заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підлягають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, таким чином засвідчив факти, що мають юридичне значення (а.с. 7).

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_6 , він не заперечував факту перевезення грошових коштів у сумі: 11000 доларів США та 10225 Євро у своїх особистих речах, а саме те, що перевозив їх у панчохах, пояснюючи це тим, що тричі перетинав кордон, їдучи додому вночі, з чим і пов`язана тривога з приводу втрати грошей (а.с. 8).

У відповідності до наявних даних в акті про проведення огляду (переогляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі, багажу від 07 липня 2020 року та фото таблицею до нього, під час поглибленого огляду автомобіля «Мерседес-Бенц В200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рюкзаку чорного кольору, під особистими речами було виявлено загорнуті в шкарпетку грошові кошти у сумі: 11000 доларів США та 10225 Євро (а.с.14-21).

На ряду з вищенаведеними доказами по справі, дані протоколу про адміністративне правопорушення підтверджуються також протоколами опитування в справі про порушення митних правил ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , відповідно до яких, ОСОБА_11 ставилось питання про кількість валюти яку він перевозить, на що останній вказав, що має лише 500 Євро, однак пізніше, під час поглибленого огляду його автомобіля та особистих речей було виявлено 11000 доларів США та 10225 Євро (а.с. 34-37)

Враховуючи зміст протоколу про порушення митних правил та даних, наведених у вищевикладених доказах, наявних у матеріалах справи, а саме відображення у них дій ОСОБА_6 , який не декларуючи усю суму грошей, яку він переміщував через митний кордон, та самостійно на пропозицію митного працівника не вказав про неї при спілкуванні з інспектором, відносно якого було проведено поглиблений огляд, під час якого в утрудненому для доступу місці, а саме в рюкзаку під особистими речами, були знайдені валютні цінності загорнуті в шкарпетку, тобто, мало місце приховування від митних органів грошових коштів, в зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 483 МК України.

Переміщення вказаних грошей загорнутих у шкарпетку апеляційний суд розцінює як намір ОСОБА_6 приховати їх від митного контролю з використанням сховища, оскільки останній, як свідчать матеріали справи про ці гроші працівникам митниці нічого не вказав, при цьому озвучив лише те, що має при собі суму в 500 Євро.

Враховуючи викладене та зміст досліджених судом доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 хоча і заявив під час усного опитування про наявність у нього грошових коштів в іноземній валюті, проте приховав валютні цінності у кількості 11000 доларів США та 10225 Євро, виявлення яких було ускладнено способом приховування (під особистими речами в рюкзаку та загорнуті в шкарпетку).

Отже, обставини вчинення правопорушення ОСОБА_12 , викладені в протоколі про порушення митних правил, знайшли своє підтвердження і під час судового розгляду як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з аналізу вищенаведених доказів, слід вказати, що не знайшла свого підтвердження захисна позиція сторони захисту з того приводу, що ОСОБА_13 в усному порядку вказував про переміщувані ним гроші в іноземній валюті, однак в матеріалах справи немає жодного доказу на підтвердження таких даних.

Висловлюючи прохання про скасування постанови суду, захисник-адвокат Авдєєнко В.В. в поданій апеляційній скарзі акцентував увагу суду на тому, що розгляд справи в суді першої інстанції проводився з порушенням вимог ст. 268 КУпАП в зв`язку з чим вважає, що були порушені права на захист особи, інтереси якої він представляє.

Так, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (далі Конвенції), гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року слідує, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003).

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.16 КУпАП України, іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Так, відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_11 повідомлення про час та місце розгляду Новозаводським судом м. Чернігова направлялися на адресу, вказану особою, що притягується до адміністративної відповідальності для листування, що свідчить про виконання судом покладених на нього обов`язків щодо сповіщення сторін про час та місце розгляду справи.

Права, які на думку апелянта були порушені під час розгляду справи в суді першої інстанції, були повністю поновлені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_14 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, та призначив адміністративне стягнення з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ч. 1ст. 483 МК України, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику-адвокату Авдєєнку В.В. строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Авдєєнка В.В. залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач