Спарва№ 308/1982/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла з УПП в Закарпатській області ДПП відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №000370 від 04.02.2021, вбачається що 04.02.2021 о 16:48 в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив домашнє насильство відносно доньки, а саме висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв, клопотань не подавав.

У судове засідання з`явилася потерпіла ОСОБА_1 , яка пояснила, що викладені в протоколі обставини не відповідають дійсності. Зокрема повідомила, що не викликала поліцію, та що це зробила її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її ж самої на цей час вдома не було. ОСОБА_1 приїхала додому лише після того як їй зателефонувала донька та повідомила що викликала на дідуся поліцію. Просила провадження у справі закрити. Просила врахувати, що жодні письмові пояснення не надавала працівникам поліції, та не підписувала ті які наявні в матеріалах справи.

На адресу суду від ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , надійшло письмове клопотання про закриття провадження у справі. Мотивуючи його тим, що 04.02.2021 донька ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 викликала працівників поліції на свого дідуся ОСОБА_2 , оскільки останній говорив з нею на підвищених тонах, та зайшов у кімнати вуличному взутті і заніс в кімнату бруд. Вказують що жодних претензій не мають один до одного.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , беручи до уваги клопотання що надійшло до суду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_2 , вчинив відносно своєї доньки домашнє насильство в сім?ї, а саме виражався нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю. Потерпілою у протоколі вказано ОСОБА_1 .

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Суд розглядає справу виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення та позбавлений можливості змінювати кваліфікацію вчиненого правопорушення.

Встановлені судом порушення при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, ставлять під сумнів достовірність даних, зазначених в протоколі та долучених до них матеріалів, а тому вони не можуть бути прийняті до уваги.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсіст.62 Конституції України,ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта практики Європейського Суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , викладене у протоколі заперечила, вказавши що поліцію викликала не вона, а її донька ОСОБА_3 , 01.03.2006 за те, що дідусь говорив з нею на підвищених тонах тривалий проміжок часу, та заніс в кімнату бруд, зайшовши у вуличному взутті.

В судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечила написання будь-яких письмових пояснень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, встановлені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» У цьому Законі визначені такі поняття як «кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі» та «особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі». Закон передбачає, що одна з осіб кривдник займає активну позицію та вчиняє домашнє насильство щодо постраждалої особи, яка є жертвою цього насильства. Тобто, чітко визначені ролі кривдника та постраждалого. Разом з тим Закон не передбачає, що постраждала особа може одночасно бути кривдником особи, що вчинила домашнє насильство щодо постраждалого.

Об`єктивна сторона ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого. Психологічне насильство в сімї насильство, пов`язане з дією одного члена сімї на психіку іншого члена сімї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

При розгляді справи в суді, беручи до уваги пояснення надані ОСОБА_1 , в судовому засіданні та спільне клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановлено, що викладені у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення факти свого підтвердження не знайшли.

Слід вказати на те, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

Однак, під час розгляду даної справи факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно своєї доньки ОСОБА_1 не підтверджується належними та допустимими доказами.

Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 ч.3 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Так, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_2 дій, зазначених у диспозиції ст.173-2 КпАП України відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 , не вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 173-2 КпАП України.

Аналізуючи в сукупності всі зібрані докази по справі, суд прийшов до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга подається до Закарпатського Апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош