П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м.Волноваха

Суддя Волноваського суду Донецької області Овчиннікова О.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працює ФОП, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 462683 від 14.11.2021 року, 14.11.2021 року о 12.20 год. у магазині будівельних матеріалів «ІН стрій», що розташований по АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 ,було порушено вимоги п.п.4 п..3.5 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року зі змінами: продавець ОСОБА_2 обслуговував покупців, не маючи документів про повний курс вакцінації або ПЦР тесту. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано по ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Тобто, з протоколу випливає, що ОСОБА_1 інкримінується порушення п.п.4 п.3.5 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року зі змінами, що полягає у допущенні до роботи продавця магазину «ІН стрій», власником якого вона є, який не мав документів про проходження повного курсу вакцінації або ПЦР-тесту.

ОСОБА_1 не була присутня під час розгляду справи, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, з таких підстав.

Диспозицією ч.1 статті 44-3 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» , карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

За правилами ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з вимогами ч.1 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в редакції чинній станом на 14.11.2021 року, з 19.12.2020 р. 31.12.2021 р. на території України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) встановлено карантин.

Підпунктом 4 п.3.5 Постанови, на порушення вимог якої ОСОБА_1 посилається особа, що склала протокол, встановлено, що на території регіонів, на яких установлений червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється:

1) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос і закладів громадського харчування в аеропортах;

2) приймання відвідувачів у торговельно-розважальних центрах, крім приймання відвідувачів у закладах, визначених у підпункті 4 цього пункту;

3) приймання відвідувачів в інших закладах розважальної діяльності;

4) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім:

приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які торгують товарами на торговельних площах, не менше 60 відсотків яких призначено для торгівлі продуктами харчування, пальним, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами гігієни та побутовою хімією, засобами зв`язку, друкованими засобами масової інформації, ветеринарними препаратами, кормами, насінням і садивним матеріалом (квітами, рослинами), добривами, засобами захисту рослин, без обмеження доступу відвідувачів до інших товарів, представлених в асортименті зазначених суб`єктів господарювання;

торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень;

провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, діяльності операторів поштового зв`язку, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів (без зон харчування), діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, ремонту комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку, прання та хімічного чищення текстильних і хутряних виробів, перукарень та салонів краси за попереднім записом;

виконання робіт із збирання і заготівлі відходів;

провадження діяльності з надання телекомунікаційних послуг. Приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність з надання телекомунікаційних послуг, здійснюється за попереднім записом.

Наведений зміст п.п.4 п.3.5 Постанови не містить положень про покладення на суб`єктів господарювання обов`язку допускати до роботи тільки тих осіб, що мають документ про проходження повного курсу вакцинації або ПЦР-тесту.

Крім того, положення п.3 Постанови (вимог якого слід дотримуватися разом з додатково наведеними у п.3.5 обмеженнями) також не містять обов`язку суб`єктів господарювання допускати до роботи лише тих працівників, що мають документ про проходження повного курсу вакцинації або ПЦР-тесту.

З матеріалів справи встановлено, що вони не містять доказів перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ОСОБА_1 та здійснення ним обслуговування покупців, оскільки будь-яка інформація про таких покупців та трудовий договір у матеріалах відсутні.

Додані до протоколу серії ВАВ № 462683 від 14.11.2021 року документи, як то: письмові пояснення ОСОБА_2 , де вказано, що він працює продавцем у магазині «Інстрій» та не має документів про вакцинацію; письмові пояснення ОСОБА_1 , від надання яких вона відмовилася на підставі ст.63 Конституції України; копії їх паспортів, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно ФОП ОСОБА_1 , витяг з реєстру платників єдиного податку, не підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог п.п.4 п.3.5 Постанови КМУ від 09.12.2020 року за № 1236.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За вимогами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею ст.280 КУпАП орган (посадова особа) встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, вказані норми Конституції вказують на те, що суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

За загальними положеннями адміністративного права, особа вважається винуватою у скоєнні правопорушення за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 р. у справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи зазначені позиції Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо застосування належності доказів до правової оцінки дій особи, яка притягається до адмінвідповідальності, можно зробити висновок, що докази вини особи мають бути такими, що безпосередньо стосуються правопорушення, підтверджують факт вчинення дій/бездіяльності (за які передбачена адміністративна відповідальність), вчинення таких дій/бездіяльності певною особою.

Таким чином, під час розгляду справи не було встановлено в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, тому на підставі п.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю через відсутність події та складу адміністративного правопорушення

Керуючись ст. 247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.44-3 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя О.С.Овчиннікова