Номер провадження: 33/813/1629/21
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря: Гарбуз В.О.,

за участі:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 Козак А.В.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу серії ВАБ №747832 від 20.09.2021 «11.08.2021 близько 10.00 год. гр. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство економічного характеру, а саме змінив замки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , в якій прописаний та проживає його малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також не пускає жити сина в квартиру», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблені помилкові висновки, які не ґрунтуються на обставинах правопорушення.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року, мотивуючи тим, що лише 17 листопада 2021 року ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).

За таких обставин, які викладені у заяві про поновлення строку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апелянт здійснив заходи щодо своєчасного подання апеляційної скарги у строк, встановлений законом, пропуск строку відбувся не за її вини, а тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши адвоката Козак А.В. та апелянта ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КпАП України вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Пунктом 3 частиною 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Системний аналіз законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

З матеріалів справи вбачається, що на ОСОБА_2 складено адміністративний протокол щодо притягнення до адміністративної відповідальності саме за вчинення економічного насилля в сім`ї.

Під економічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Судом першої інстанції правильно з`ясовано, що сторони перебували у цивільному шлюбі. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають явно неприязні стосунки. Мати з сином зареєстровані в квартирі батька дитини, тобто ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, у провину ОСОБА_2 ставиться вчинення ним дій, що полягають у зміні замків вхідних дверей квартири, де зареєстровані колишня цивільна дружина з сином.

В свою чергу ОСОБА_2 не заперечує, що замінив замків, але заперечував, що цими діями він умисно обмежив в доступі до житла сина.

Так, 05 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначив, що прийшовши до своєї квартири, побачив там чотирьох нетверезих іноземців, які пояснили, що орендують квартиру у гр. ОСОБА_5 , сплатили їй кошти у розмірі 290 євро. Так як дозволу на оренду квартири він не надавав, і взагалі сподівався, що вона з сином проживають в квартирі, звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 190 КК України відносно ОСОБА_1

25 жовтня 2021 року слідчим суддею зобов`язано ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області внести відомості по скарзі до ЄРДР.

Судом оглянуто долучені ОСОБА_2 відеозапис, зроблений 05.08.2021р. на телефон, яким підтверджуються пояснення ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зміна ним замків від вхідних дверей обумовлена не вчиненням дій спрямованих на обмеження дитини в доступі до житла, де вона зареєстрована, а захистом своєї особистої власності від безпідставного проживання в квартирі сторонніх людей. Крім того, суд першої інстанції врахував, якщо квартиру здали в оренду, то відсутнє об`єктивне проживання в ній ОСОБА_6 з сином.

Отже, судом першої інстанції вірно не встановлено в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної та суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Також суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що правопорушення вчинено 11.08.2021р. о 10.00 год.

Проте представник ОСОБА_2 заперечує перебування правопорушника 11.08.2021р. о 10.00 год. за адресою АДРЕСА_1 , оскільки 11.08.2021р. о 10.00 год. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зі своїми адвокатами перебували в судовому засіданні, де розглядалась справа про стягнення аліментів.

Натомість у заяві ОСОБА_1 , адресованій начальнику ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області (13.08.2021) нею зазначено, що 10.08.2021р. о 18.00 год. вона виявила факт заміни замків у квартирі і у той же день звернулася до поліції; в квартирі залишились її речі; вона з дитиною залишалась на вулиці.

Оцінивши усі докази в сукупності судом першої інстанції правильно виявлена невідповідність у фактичних обставинах, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 20.08.2021р. щодо правопорушення вчиненого 11.08.2021р.

Обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості особи. що притягається до юридичної відповідальності. Елементом принципу презумпції невинуватості є принцип згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії ОСОБА_2 не були направленні на обмеження сина у доступі до житла, в його діях відсутні необхідні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік