ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/45/21 Справа № 708/1305/20Головуючий у I інстанції Попельнюх А.О.
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 р. м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., за участю прокурора Гречаника Р.І., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Семенова О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер

НОМЕР_1 , зареєстрованого:

АДРЕСА_1 , проживаючого:

АДРЕСА_2 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; та стягнуто судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн., -

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 будучи депутатом Чигиринської районної ради та відповідно до підпункту «б» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції» будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно подав до Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, оскільки граничний термін подачі був 31.05.2020 р., а декларація фактично була подана 21.08.2020 р., чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною з порушенням вимог норм процесуального права та неправельним застосуванням норми матеріального права ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.12.2020 р., а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що він будучи депутатом Чигиринської районної ради, повинен був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік в строк, до 31.05.2019 року. Фактично декларацію він подав 21.08.2020 року. Невчасне подання ним декларації було викликане об`єктивними причинами відсутністю діючого ключа цифрового підпису, без якого не можливо подати декларацію. Напередодні (за декілька тижнів) до закінчення строку подання декларації, при спробі подання, він з`ясував, що його електронний цифровий підпис не діє в зв`язку з закінченням строку його дії. З метою виготовлення нового електронного цифрового підпису він звернувся до податкової в Чигиринському районі та до відділення АТ КБ «Приватбанк». Однак в податковій отримав відмову в зв`язку з тим, що виготовлення ключів цифрового підпису ними припинено. Отримати ключ цифрового підпису у АТ КБ «Приватбанк» він не міг в зв`язку з наявною на той час прострочкою по кредиту відповідна довідка була надана суду. Отже, приклавши всіх зусиль та погасивши заборгованість в АТ КБ «Приватбанк» він зміг отримати ключ цифрового підпису та негайно після цього подав декларацію 21.08.2020 року.

Вважає, що позиція суду першої інстанції щодо визначення строку виявлення правопорушення несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування 03.09.2020 р., в день отримання листа прокуратури Управлінням стратегічних розслідувань в Черкаській області, суперечать вимогам нормативних документів та позиції ВСУ. Датою виявлення адміністративного правопорушення по даній справі може бути тільки 04.06.2020 р.

Зазначає, що для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172- 6 КУпАП необхідно встановити той факт, що він усвідомлював суспільну небезпечність неподання щорічної декларації, передбачав неможливість здійснення фінансового контролю з боку держави та бажав настання таких наслідків, або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

Проте, матеріали справи по адміністративне правопорушення, не містять жодних даних про форму вини, про наявність прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та не містить жодних доказів на підтвердження такого умислу. Вважає, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона (вина у формі умислу) адміністративного правопорушення та рагативні наслідки таких дій, а отже, і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, також відсутній. Аргументуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 послався на норми чинного законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку прокурора Гречаника Р.І., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, та просив залишити рішення судді першої інстанції без змін, думку ОСОБА_1 та його представника адвоката Семенова О.М., які підтримали апеляційну скаргу, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не обґрунтоване відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаю, що вищезазначені вимоги закону суддею не виконані і суд першої інстанції прийшовши до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП, не мотивував своє рішення, не надав належну оцінку сукупності доказів, яка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи.

Статтею 172-6 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації.

Крім того, згідно з п.2 роз`яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - ВССУ) «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував наведених положень закону та роз`яснень ВССУ.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ігнорування судом доречних аргументів особи яка притягається до відповідальності є грубим порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права.

Зокрема, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень ( рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Чигиринської районної ради «Про утворення і обрання постійних комісій районної ради» №2-1 /VII від 07.12.2015 р. було утворено 6 постійних комісій районної ради до однієї з яких, а саме: Комісії з питань регламенту, депутатської етики та місцевого самоврядування увійшов ОСОБА_1 .. Також, згідно з постановою Чигиринської районної виборчої комісії Черкаської області від 04.01.2018 р. «Про зміни в складі депутатів до Чигиринської районної ради» затверджено новий список кандидатів, які обрані депутатами в багатомандатному виборчому окрузі до Чигиринської районної ради, серед яких ОСОБА_1 ..

Відповідно до рішення Чигиринської районної ради №37-8/ VII від 25.01.2019 р. були внесені зміни до рішення районної ради від 07.12.2015 р. №2-1/ VII «Про утворення і обрання постійних комісій районної ради» із змінами, виклавши підпункти 3,4,5,6 пункту 1 в новій редакції, а саме: підпункт 5 Комісія з питань регламенту, депутатської етики та місцевого самоврядування до якої ввійшов ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. «б» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції», дія цього закону поширюється і на депутатів місцевих рад. Отже, ОСОБА_1 , як депутат районної ради є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, та на нього розповсюджуються обмеження та обов`язки передбачені ст.ст.45,52 вказаного Закону.

Згідно із ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», особи зазначені у п.1 , пп. «а» і «в» п. 2, п.5 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби ( COVID-19)» розділ XIII Прикінцевих положень ЗУ «Про запобігання корупції» доповнено пунктом 2-1, та встановлено, що декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до ст.45 Закону подаються до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Таким чином, граничним терміном подачі декларації для ОСОБА_1 було визначено законом до 01 червня 2020 року.

Як вбачається з даних роздруківки НАЗК, щодо послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 , 21.08.2020 року останній подав декларацію, що підтверджено Е-декларації ОСОБА_1 (а.с.19-22).

Однак, як в суді першої, так і в апеляційній інстанції, ОСОБА_1 зазначив, що щорічну декларацію за 2019 рік він не подав з поважних причин. Так, до закінчення строку подання декларації, при спробі подання, він з`ясував, що його електронний цифровий підпис не діє в зв`язку з закінченням строку його дії. З метою виготовлення нового електронного цифрового підпису він звернувся до податкової в Чигиринському районі та до відділення АТ КБ «Приватбанк». Однак в податковій отримав відмову в зв`язку з тим, що виготовлення ключів цифрового підпису ними припинено. Отримати ключ цифрового підпису у АТ КБ «Приватбанк» він не міг в зв`язку з наявною на той час прострочкою по кредиту. І лише, погасивши заборгованість в АТ КБ «Приватбанк» він зміг отримати ключ цифрового підпису та негайно після цього подав декларацію 21.08.2020 року.

Жодного умислу на несвоєчасне подання декларації він не мав, а неподав її своєчасно з поважних та об`єктивних причин, які від нього не залежали.

Апеляційним судом встановлено, що при подачі декларації ОСОБА_1 з`ясував, що його електронний цифровий підпис не діє в зв`язку з закінченням строку його дії. З метою виготовлення нового електронного цифрового підпису він звернувся до податкової в Чигиринському районі та до відділення АТ КБ «Приватбанк». В податковій у виготовленні ключів цифрового підпису йому відмовили пославшись на припинення їх виготовлення.

А отримати ключ цифрового підпису у АТ КБ «Приватбанк» він не міг в зв`язку з наявною на той час прострочкою по кредиту. Вказаний факт підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 23.11.2020 р. за № TFMP90DCJ0DM4SI (а.с.62).

Апеляційний суд, бере до уваги доводи апелянта, про те, що у нього не було умислу на несвоєчасне подання декларації, оскільки останній намагався подати вчасно декларацію, однак не зробив це через закінчення строку дії електронного цифрового підпису. Отже, декларація ОСОБА_1 була несвоєчасно подану у зв`язку з поважними причинами, та за обставинами що не залежали від його волі.

Враховуючи викладене, вважаю, що у діях ОСОБА_1 щодо несвоєчасної подачі ним електронної декларації відсутній умисел, а отже і суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тобто в діях ОСОБА_1 була відсутня мета уникнення від фінансового контролю.

За таких обставин, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а справа щодо ОСОБА_1 закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище та керуючись п.1 ст.247 КУпАП, ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Чигиринського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Ятченко