КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/7082/21 Головуючий у 1-й інст. - Дідик М.В.
Апеляційне провадження №33/824/2625/2021 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Рубан С.М.,розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Кузьміна Євгена Олександровича на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, прийняту щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 24 лютого 2021 року об 11 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Антоновича 100, керував автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовій збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. на користь держави.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник ОСОБА_1 - Кузьмін Є.О. подав апеляційну скаргу на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, в якій просить постанову скасувати та провадження у справі закрити на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на те, що в матеріалах доданих до протоколу відсутні докази, які б об`єктивно підтверджували що у ОСОБА_1 поліцейськими дійсно були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. У письмових поясненнях свідків, вказаних у протоколі, не міститься даних про те, що у ОСОБА_1 наявні ознаки будь - якого сп`яніння, а вказано лише про відмову останнього від проходження відповідного огляду.

Посилається на те, що при ознайомленні із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який складається з двох фрагментів, встановлено, що перший фрагмент не містить інформації про те, хто саме був за кермом автомобіля, а на другому фрагменті на запитання працівників поліції, чи згоден ОСОБА_1 їхати до медичного закладу, він зазначає, що не згоден, у зв`язку із чим йому повідомлено про те, що відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також захисник звертає увагу апеляційного суду, що з наявного відеозапису не вбачається, що у ОСОБА_1 у встановленому законом порядку поліцейськими виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, які вказані у протоколі.

Крім того, з відеозапису не вбачається і неадекватності в поведінці ОСОБА_1 та того, що зіниці очей не реагують на світло чи блідість обличчя.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 - Кузьмін Є.О. посилається на те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, як про це вказано у протоколі та, що у працівників поліції дійсно були обґрунтовані підстави для направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Кузьмін Є.О. підтримали апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 суддею місцевого суду вимоги зазначених норм закону дотримані не були, що призвело до прийняття сумнівного, з точки зору його законності та обґрунтованості рішення.

Апеляційним судом переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення. На вказаному відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 перепарковує автомобіль, звільняє тротуар, після чого поліцейські пропонують йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що 24 лютого 2021 року приїхав із Херсону в місто Київ до матері, яка тут проживає та ліг спати. Почув дзвінок на телефон, телефонували поліцейські, попросили вийти до автомобіля. Він вийшов, і поліцейський попросив його перепаркувати автомобіль, оскільки він перекриває прохід для пішоходів та проїзду колясок. Він перепаркував автомобіль, звільнив тротуар, після чого поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки встановили у нього відповідні ознаки. Він відмовився від проходження такого огляду, оскільки в стані сп`яніння не перебував.

Долучене до матеріалів справи відео також не містить підтверджень керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки його працівником поліції.

Крім того, апеляційним судом було допитано в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 , яка на місці події свідком була і підтвердила слова ОСОБА_1 про те, що її син приїхав до неї в Київ з Херсона та ліг спати. Пізніше пролунав дзвінок на телефон ОСОБА_1 , дзвонили поліцейські і просили вийти до автомобіля. Він вийшов, і поліцейський попросили сісти в автомобіль і переставити його .Він перепаркував автомобіль, звільнив тротуар, після чого поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки нібито встановили у нього відповідні ознаки.

Таким чином будь-яких відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом « Мерседес», д.н.з НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_1 був суб`єктом адміністративного правопорушення, то висновок судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є помилковим.

Таким чином, встановлені під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення докази підтверджують доводи апеляційної скарги щодо незаконності постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року та необхідності її скасування.

Виходячи з наведеного, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 належить закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Кузьміна Євгена Олександровича - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя С.М.Рубан