КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №33/824/1480/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківвського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Білоцерківвського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд, зокрема, зазначив наступне.

20.12.2020 р. близько 12 годин 53 хвилин в Білоцерківському районі с. Селекційна Станція по вул. Центральна, 22, водій ОСОБА_1 керував т.з. Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 6810 в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість не визнав та пояснив, що він не згідний з результатами алкотестера.

На даний час КУпАП не передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Протокол і додані до нього документи не відповідають вимогам КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Винуватість ОСОБА_1 у вчинені вказаного правопорушення підтверджується: його показаннями, результатами алкотестеру Драгер, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Згідно тесту №5378 на прилад Drager Alcotest 6810 відносно ОСОБА_1 результат: 1,85%.

У письмовому поясненні свідок ОСОБА_2 зазначила, що 20.12.2020 року о 12 год. 56 хв. був присутній в якості свідка при складанні адміністративного протоколу ДПР18 №511024 відносно водія ОСОБА_1 .

В його присутності вищевказаний водій був оглянутий на стан сп`яніння за допомогою приладу алкотестер DRAGER №6810 на екрані якого висвітлилися цифри 1,85% (проміле) з результатами проведеного огляду водій ОСОБА_1 згоден.

Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я відмовився.

Аналогічні свідчення містяться у письмовому поясненні свідка ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, визнає доведеним належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддя дії ОСОБА_1 кваліфікує за ст. 130 ч. 1 КУпАП - керування транспортним засобом особи в стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує та обтяжують ОСОБА_1 відповідальність суддею не встановлено

Суддя зазначає, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення є умисним та грубим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами.

Суддя враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його винуватості, майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, дійшов висновку, що з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, необхідним і достатнім буде застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП .

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 9, 251, 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - Кочина С.С., дослідивши докази по справі, вважає за необхідне залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення - без змін з огляду на наступне.

Як правильно встановив місцевий суд, 20.12.2020, близько 12 години 53 хвилин, по вул. Центральна, 22, с. Селекційна Станція, Білоцерківського району, Київської області, ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Trafic, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння - мав різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійку ходу, почервоніння обличчя.

Згідно огляду на стан сп`янінння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 6810 в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Названі обставини, як правильно зазначив місцевий суд, підтверджуються матеріалами справи, зокрема, протоколом, поясненнями правопорушника, відеозаписом, поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , наявними у справі, які, на переконання апеляційного суду, є доказами згідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, з огляду на чинне законодавство, правомірно не взяв до уваги твердження правопорушника про відсутність відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного оп`яніння.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог ст.ст. 34, 35, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови, що свідчить про необґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 9, 251, 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.112015, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для скасування судового рішення місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції, окрім іншого, вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Білоцерківвського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року з огляду на поважність причин його пропуску та з метою дотримання положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк