ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/13360/21

Провадження № 3/712/3992/21

24 грудня 2021року, суддя Соснівського районного суду м.Черкаси Рябуха Ю.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , непрацюючого, відомості про ідентифікаційний номер НОМЕР_1

за ст. 185-1 ч.1 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серія ВАБ № 643698 від 24.11.2021, ОСОБА_1 , 24.11.2021 року близько 11:15 год. в м. Черкаси, по бул. Шевченка, 185 , біля ОДА, здійснив несанкціонований мітинг громадян без узгодження з органами виконавчої влади або місцевих самоврядувань.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав.

Відповідно до ч. 1 ст. 185-1 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Отже , диспозиція ч.1 ст.185-1 КУпАП є бланкетною, тобто вона містить назву складу адміністративного правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Для встановлення цього складу адміністративного правопорушення особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення повинна була зазначити окрім статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, ще й нормативний (підзаконних) акт, яким визначається порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій (його номер, дату прийняття, назву органу який прийняв акт) а також статтю, частину, пункт який порушений особою стосовно якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, Європейський Суд з прав людини неодноразово розглядав справи громадян України, зокрема щодо адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185-1 КУпАП.

В рішенні ЄСПЛ по справі «Вєренцов проти України» (заява № 20372/11) від 11.07.2013 р. суд зазначив наступне:

П . 53. Суд зазначає, що заявника було засуджено до адміністративного арешту строком на три доби за статтями 185 та 185-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Положення останньої статті передбачають покарання за порушення порядку організації та проведення демонстрацій. Тому втручання мало основу в національному законодавстві. Суд не має підстав сумніватися в тому, що Кодекс був доступним. Тому залишається визначити, чи було застосування цього положення передбачуваним.

55. Суд також відзначає, що, як загально визнано, постанова Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» стосується тимчасового застосування законодавства Радянського Союзу, і досі парламентом України не було введено в дію жодного закону, який би регулював порядок проведення мирних демонстрацій, хоча статті 39 та 92 Конституції чітко вимагають того, щоб такий порядок було встановлено законом, тобто актом парламенту України. Хоча Суд погоджується з тим, що державі може знадобитися певний час для прийняття законодавчих актів протягом перехідного періоду, він не може погодитися з тим, що затримка у понад двадцять років є виправданою, особливо коли йдеться про таке фундаментальне право як свобода мирних зібрань. Таким чином, Суд доходить висновку, що втручання у право заявника на свободу мирних зібрань не було встановлено законом.

В рішенні ЄСПЛ по справі «Шмушкович проти України» (заява № 3276/10) від 14.02.2014 р. суд зазначив наступне:

П . 36. Втручання становитиме порушення статті 11 Конвенції, якщо воно не «встановлене законом», не переслідує одну або більше легітимних цілей за пунктом 2 та не є «необхідним в демократичному суспільстві» для досягнення таких цілей.

П. 37. Суд повторює, що вислів «встановлене законом» у статті 11 Конвенції вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться. Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість - за необхідності шляхом надання відповідної інформації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може спричинити його дія.

П. 38. Суд зазначає, що штраф було накладено на заявника за статтею 185-1 КАП, якою передбачається покарання за порушення порядку організації та проведення демонстрацій. Таким чином, втручання здійснювалось на основі національного законодавства. Доступність Кодексу не оскаржувалася і Суд не має підстав сумніватися у цьому. Тому залишається визначити, чи було це положення передбачуваним.

П. 39. Суд зазначає, що між сторонами провадження існує спір щодо того, чи існує в Україні будь-який законодавчий акт, що передбачає «порядок», зазначений у статті 185-1 КАП. Уряд стверджував, що «порядок» був передбачений Указом 1988 року, тоді як заявник стверджував, що цей законодавчий акт колишнього СРСР більше не є чинним та не підлягає застосуванню в Україні, оскільки він суперечить Конституції.

П. 41. Дійшовши висновку, що втручання у право заявника на свободу мирних зібрань не передбачалося законом, Суду не потрібно з`ясовувати, чи було виконано інші дві вимоги (легітимна ціль та необхідність втручання), визначені пунктом 2 статті 11 Конвенції.

П. 42. Відповідно було порушення статті 11 Конвенції.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вивчивши матеріали адміністративної справи суд дійшов наступного.

З протоколу про адміністративне правопорушення не зрозуміло (не конкретизовано), які саме незаконні дії вчинив конкретно ОСОБА_1 ..

Крім того, відсутні фактичні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-1КпАП України.

Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, коли відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне, на виконання вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 185-1 ч.1, п.1 ст.247 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.185-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Соснівського

районного суду м. Черкаси Ю.В.Рябуха