Справа № 299/2831/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
24.12.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мишинчука В.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2019 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, приватний підприємець, депутат Виноградівської районної ради 7 скликання,
визнаний винним у вчинені передбаченого ст. 173 КУпАП адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Згідно постанови, 19.04.2019 о 13 год. 15 хв. ОСОБА_1 по вул. Гінцака у м. Виноградів ображав гр. ОСОБА_2 нецензурними словами та погрожував їй фізичною розправою.
Цією постановою провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи передбачених ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення, оскільки правопорушення мало місце 19.04.2019, постанову про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 129 КК України винесено 30.07.2019, а справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду 06.09.2019.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення складено з грубим порушенням вимог закону, оскільки: в протоколі не зазначено про інших свідків, які були очевидцями події та могли б підтвердити протилежні, ніж ті, що зазначені в протоколі, обставини (як ОСОБА_2 із ОСОБА_3 безпідставно, порушуючи громадський порядок та спокій інших громадян почали фотографувати його автомобіль, внаслідок чого він зробив їм зауваження), а свідок ОСОБА_3 є зацікавленою особою у даній справі; копію протоколу він не отримував, що є грубим порушенням Розділу ІІ п. 8 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (далі Інструкція); викладені в протоколі обставини не відповідають дійсним, у тому числі і його поясненням про те, що він не згідний із заявою ОСОБА_2 і його провини у скоєнні правопорушення немає; в протоколі відсутній підпис потерпілої та свідка, що суперечить Розділу ІІ п. 12 Інструкції. Посилається і на те, що, закриваючи провадження у справі з підстав, передбачених ст. ст. 38 та 247 КУпАП, і визнаючи його винним у вчиненні передбаченого ст. 173 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, встановлених законом щодо встановлення обставин, здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення до адміністративної відповідальності, встановлення вини особи після спливу строків накладення адміністративного стягнення, чим позбавив його можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП. При цьому, зазначає, що добросовісно виконує свої процесуальні обов`язки, не ухилявся від явки до суду та не здійснював інших протиправних чи неетичних дій, які могли бути спрямовані на затягування розгляду справи, а натомість, суд першої інстанції під час винесення оскаржуваної постанови, порушивши його права, гарантовані Конституцією та Законами України, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права людини на справедливий суд, вийшов за межі поданого ним 21.10.2019 клопотання про закриття провадження у справі, у якому він просив закрити провадження у справі за спливом строків накладення адміністративного стягнення, однак жодним чином не визнавав своєї вини в скоєнні правопорушення. Крім того, вказує на те, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважних причин, оскільки копія оскаржуваної постанови йому не надсилалась, а про її наявність та зміст йому стало відомо 23.01.2020 після ознайомлення в суді першої інстанції з матеріалами справи. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що апелянт належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, також суд бере до уваги те, що 24.04.2021 у розгляді апеляційної скарги брав участь представник апелянта, адвокат Мишинчук В. В.
Доводи апеляційної скарги про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.
Так, у матеріалах справи містяться відомості, про те, що апелянт не брав участі у розгляді справи у місцевому суді, з копією оскаржуваної постанови від 25.10.2019 він ознайомився 22.01.2020, що підтверджується відомостями, які містяться у матеріалах справи. Беручи до уваги вищевказане, доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення заслуговують на увагу.
У зв`язку з цим, викладені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи про те, що ОСОБА_1 ознайомився зі змістом оскаржуваної постанови занадто пізно, є не спростованими, тому також заслуговують на увагу.
Отже, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення визнаються поважними, пропущений строк поновлюється.
Доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 173 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, відтак перевірених судом апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №051828, 19.04.2019, о 13 год 15 хв, ОСОБА_1 у м. Виноградів по вул. Гінцака ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою громадянці ОСОБА_2 . Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 173 КУпАП, як дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
На переконання апеляційного суду, під час розгляду справи не встановлено яких-небудь відомостей, які можуть слугувати підставою вважати, що працівник патрульної поліції Манайленко С. А. був упереджений під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ст. 173 КУпАП адміністративного правопорушення, що у поліцейського були підстави для фальсифікації доказів, які містяться у матеріалах справи, у підтвердження таких даних відсутні відомості як у матеріалах справи, їх не додано і до апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість потерпілої громадянки ОСОБА_2 , та свідка ОСОБА_3 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги.
У матеріалах справи міститься клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про закриття провадження у справі за скоєне правопорушення з підстав закінчення строку накладення адміністративного стягнення, в якому ОСОБА_1 вказує: «23 серпня 2019 року стосовно мене, ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП стосовно подій, які були 19.04.2019».
На підставі вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення - апеляційний суд відхиляє, позаяк вважає, що вищенаведені докази у своїй сукупності свідчать про зворотне. На переконання апеляційного суду, місцевий суд дав правильну оцінку доказам, що містяться у матеріалах справи, які є належними, допустимими та достатніми та відтворюють фактичні обставини справи, відтак дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне не можна вважати належним доказом у справі, оскільки такий оформлено з суттєвими порушеннями і не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, - апеляційний суд вважає необґрунтованими, позаяк вказані доводи не знайшли свого підтвердження.
Так, апеляційний суд, перевіривши зміст протоколу на предмет відповідності вимогам, викладеним у статті 256 КУпАП, звертає увагу на те, що згідно зі ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за вказане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Апеляційний суд вважає, що у протоколі про адміністративне правопорушення викладені всі необхідні відомості, отже вказаний документ оформлений у відповідності до вимог вищевказаної статті.
Такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції є твердження ОСОБА_1 про те, що викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності, оскільки він не вважає себе винуватим, а конфлікт спровокувала потерпіла та свідок. Відхиляючи доводи апелянта в цій частині, апеляційний суд констатує, що на підтвердження своїх слів апелянтом не надано жодних відомостей, які могли би поставити під сумнів достовірність доказів, які міститься у матеріалах справи і які зокрема підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, що жодним чином не впливають на правильність та законність висновків, викладених в оскаржуваній постанові, доводи апелянта про те, що місцевий суд вийшов за межі своїх повноважень, розглянувши подане ОСОБА_1 клопотання від 21.10.2019 про закриття провадження у справі, в якому апелянт просив закрити провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, однак жодним чином не визнавав своєї вини у скоєнні правопорушення.
Вказані доводи апеляційний суд відхиляє і вважає, що суд першої інстанції, створивши ОСОБА_1 достатні та належні умови для реалізації його процесуальних прав, взяв до уваги сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи, а також врахував зміст клопотання апелянта, який свідчить про те, що ОСОБА_1 не заперечує обставини протоколу, а лише констатує, що строки упродовж яких можливо притягнути його до адміністративної відповідальності закінчилися, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, адже, матеріалами справи підтверджено, що з моменту вчинення адміністративного правопорушення 19.04.2019, до винесення постанови 25.10.2019, минуло більше трьох місяців. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що зміст ст. 280 КУпАП свідчить про необхідність у будь-якому випадку встановити вину чи відсутність вини особи у справі про адміністративне правопорушення, що й зроблено судом першої інстанції у справі щодо ОСОБА_1 .
Такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого і суду є доводи ОСОБА_1 про те, що він добросовісно виконує процесуальні обов`язки, не ухиляється від явки до суду та не здійснював інших протиправних чи неетичних дій, які могли бути спрямовані на затягування розгляду справи, однак суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення порушив права апелянта на справедливий суд. Вказані твердження апеляційним судом визнаються такими, що не узгоджуються з матеріалами справи, тому відхиляються.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН