КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/5371/2021
Головуючий в суді першої інстанції: Константінова К.Е.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника Калашникова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю захисника: Ступака А.Ю.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПта на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 03 липня 2021 року о 01 год. 15 хв. в м. Києві на вул. Цитадельна, 2 А водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Опель» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від огляду на стан сп'яніння водій відмовився у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що постанова прийнята передчасно та з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, як зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, на момент прибуття працівників поліції ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. В той же час, працівниками поліції не було зафіксовано того факту, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, оскаржуючи постанову суду, захисник посилається на те, що процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп'яніннябула проведена патрульними поліції з грубим порушенням положень закону. Як зазначає апелянт, під час складання протоколу працівники поліції не виявили у ОСОБА_1 жодних ознак алкогольного сп`яніння, а тому їх вимога пройти огляд на стан сп`яніння була необґрунтована та безпідставна. За таких обставин, захисник вважає, що водій взагалі не був зобов'язаний проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. Поряд з цим, зазначені у протоколі ознаки сп`яніння щодо порушення координації рухів та порушення мови, на думку захисника, не відповідають дійсності.

Також, апелянт звертає увагу на те, що до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівниками поліції не було надано жодних доказів, які б підтверджували вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому на думку захисника, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, такий протокол є не допустимим доказом та не може бути прийнятий судом при розгляді справи.

В той же час, апелянт посилається на те, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є належним доказом вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки про його наявність не було зазначено працівниками поліції в протоколі.

Так, захисник вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції всупереч положень ст. 280 КУпАП не вжив всіх можливих заходів для перевірки обставин, які підлягали з`ясуванню та за відсутності будь-яких доказів дійшов хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи, апелянт зазначає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення захисника - Ступака А.Ю., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону з огляду на таке.

Оскаржуючи постанову суду, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом на момент, коли до нього підійшли працівники поліції. Крім того, посилається на те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наведеної обставини.

Однак, зазначені доводи не відповідають дійсності.

Так, відповідно до відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції, після зупинки автомобіля поліцейський підходить до водія і повідомляє, що автомобіль рухався без ввімкнених фар, на що ОСОБА_1 , який перебував на місці водія підтверджує, що керував автомобілем, не ввімкнувши фари, та нічого не повідомляє про те, що чекає свого товариша, якого викликав, щоб той сів за кермо його автомобіля та відвіз за місцем призначення.

У подальшому поліцейським патрульної поліції на місці була прийнята постанова про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за керування транспортним засобом без ввімкнених фар, що останнім не заперечувалося.

Також поліцейським було повідомлено ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, що також вказано у протоколі про адміністративне правопорушення. Підписуючи протокол, ОСОБА_1 будь-яких заперечень не зазначив.

Крім того, на відеозаписі видно, що в автомобілі та у подальшому поряд з ОСОБА_1 перебувала лише особа жіночої статі.

Наведеними доказами спростовуються пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та мав передати йому право керування автомобілем, та що на вимогу поліцейського не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння.

Водночас цими доказами підтверджується, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та не виявив бажання пройти такий огляд в медичному закладі у лікаря-нарколога.

Окрім того, апелянт зазначає про те, що у ОСОБА_1 не було ознак сп`яніння, а тому поліцейські не повинні були вимагати від водія пройти огляд на стан сп`яніння.

Такі доводи апелянта не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до п. 2 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства хорони здоров'я № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Повноваженнями щодо встановлення наявності у водія ознак сп`яніння наділений лише працівник поліції, а тому виявлення працівниками поліції ознак сп`яніння, навіть якщо вони обумовлені певними фізичними особливостями особи, є достатньою підставою для проведення огляду на стан сп`яніння.

Тобто з огляду на зазначене, у патрульних поліції були всі підстави вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Процедура такого огляду була проведена поліцейськими з дотриманням положень ст. 266 КупАП, а також вимог Інструкції.

В той же час, відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння. Так, з врахуванням наведеного положення Правил дорожнього руху, ОСОБА_1 був зобов'язаний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу патрульного поліції.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що з огляду на положення закону, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння є самостійним складом адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, за наявності підстав вважати, що водій керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився. Тобто фактично водій не виконав вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення.

В той же час, доводи захисника стосовно того, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є належним доказомвчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки про його долученння не вказано в протоколі, не єсаме по собі безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, оскільки з наданого відеозапису чітко вбачається, що на ньому відображено події вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, про яке зазначено у протоколі від 03 липня 2021 року.

Отже, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що сукупність доказів, досліджених судом давали законні підстави дійти висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу захисника Калашникова Є.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун