КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року місто Київ

справа № 760/19736/21

апеляційне провадження № 33/824/4793/2021

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Головачова Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці на постанову Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Ішуніної Л.М. від 6 серпня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 6 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 471 Митного кодексу України (далі - МК України) та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., повернуто ОСОБА_1 вилучені товари згідно опису предметів до протоколу про порушення митних правил, а саме грошові кошти в сумі 1 300 євро. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Не погоджуючись з постановою судді місцевого суду, представник Київської митниці Левченко Т.В. звернулась з апеляційною скаргою, у якій просила постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 6 серпня 2021 рокузмінити, застосувати до ОСОБА_1 додаткове стягнення у вигляді конфіскації затриманої по справі валюти, а саме 1 300 євро.

Скаржник зазначає, що місцевим судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація валюти у розмірі 1 300 євро буде для ОСОБА_1 «надмірним індивідуальним тягарем», а співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контрою валюти дають підстави вважати, що застосування конфіскації не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи. Крім того, конфіскація товарів, переміщення яких через митний кордон обмежено законодавством України, є обов`язковим видом стягнення, законодавством не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього обов`язкового стягнення, у тому числі і конфіскації предметів порушення митних правил. У рішенні ЄСПЛ по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, яка перетинає держаний кордон України, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, що відповідає загальним інтересам суспільства.

В судовому засіданні представник Київської митниці Ніконов Г.В. підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, у наданих апеляційному суду поясненнях просила розглядати справу за її відсутності, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 6 серпня 2021 року без змін.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 471 МК України, суд першої інстанції виходив із того, що нею порушено порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщенні через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор» товарів (валютних цінностей) в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України.

Таке порушення тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є достатнім для виправлення та належної поведінки ОСОБА_1 , підстав для застосування додаткового стягнення - конфіскація безпосереднього предмета правопорушення, грошових коштів в розмірі 1 300 євро, не встановлено, оскільки в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про незаконність походження вказаних коштів.

З таким висновком місцевого суду погоджується й апеляційний суд.

За приписами статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом установлено, що 10 липня 2021 року о 20 год. 00 хв., на митному посту «Аеропорт Київ (Жуляни)» Київської митниці, під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» «Приліт», терміналу «А», міжнародного аеропорту «Київ», було зупинено громадянку України ОСОБА_1 , яка прибула рейсом W6 6046, літаком авіакомпанії «Wizz Air», «Венеція-Київ».

Для проходження митного контролю ОСОБА_1 обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до частини 5 статті 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України.

На запитання співробітників митниці громадянка повідомила, що переміщує через митний кордон України 10 000 євро.

Після проведення опитування громадянку України було запрошено до оглядової кімнати, де остання під час митного огляду дістала з валізи всі гроші та перерахувала. Громадянкою України було видано готівку в розмірі 11 300 євро.

На підставі викладеного, з виявленої суми готівки громадянці України ОСОБА_1 пропущено 10 000 євро, складено протокол про порушення митних правил від 10 липня 2021 року № 1315/10000/21 та вилучено грошові кошти в розмірі 1 300 євро.

Свою вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення визнала, що підтверджується поясненнями останньої до протоколу про порушення митних правил № 1315/10000/21 від 10 липня 2021 року, також пояснила, що працює в Італії протягом 20 років, виявлені грошові кошти є її заробітною платою.

Згідно з положеннями статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом статті 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22 грудня 1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до даної Конвенції кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів. З аналізу застосування зазначеної норми випливає, що положення даної статті містять три окремі правила. Перше правило має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном, друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, а третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Зазначені правила не застосовуються окремо, тлумачаться в контексті загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних (громадських) інтересах; права регулювати використання власності; права встановлювати систему оподаткування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, на підставі висновків у його рішеннях для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Протоколу до Конвенції.

Слід зауважити, що діючим законодавством України ввезення готівкової іноземної валюти в Україну, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (до 10 000 євро), яка може бути ввезена без письмового декларування.

Об`єктивна сторона правопорушення, яке вчинила громадянка ОСОБА_1 полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена статтею 471 МК України.

Згідно зі статтею 471 МК України за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації незадекларованої валюти.

Таким чином, з огляду на вказані критерії правомірності позбавлення володіння згідно зі статтею 1 Протоколу до Конвенції, не викликають сумнівів щодо застосування адміністративного стягнення конфіскації товарів, та відповідає першим двом критеріям. Втручання є правомірним, адже конфіскація прямо встановлена і передбачена законом, а саме санкцією статті 471 МК України. Конфіскація здійснюється для задоволення наявного суспільного інтересу, адже таким інтересом є додержання встановленого законами України порядку переміщення товарів через митний кордон нашої держави.

Разом з тим, відповідність третьому критерію - справедливій рівновазі між суспільним та приватним інтересам є неочевидною. Він є оціночним і стосується кожної конкретної справи, а тому встановлюється окремо щодо кожного порушника митних правил на підставі безпосереднього з`ясування обставин і фактів.

ЄСПЛ у своїй практиці наголошує, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення від 2 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України», рішення від 9 жовтня 2018 року у справі «Гирлян проти Росії»).

При вирішенні питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення (чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків тощо.

Ввезення громадянкою України ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 11 300 євро на територію України допускається, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, єдине діяння, що вчинила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

Так, у пункті 28 рішення «Гирлян проти Росії» від 9 жовтня 2018 року (скарга № 35943/15) ЄСПЛ повторює, що для того, щоб бути пропорційним, втручання повинно відповідати серйозності порушення і санкції з огляду на тяжкість злочину, за яке воно призначене для покарання - в даному випадку недотримання вимоги декларування, а не серйозність будь-якого передбачуваного порушення, яке насправді не було встановлено, наприклад, злочин відмивання грошей або ухилення від сплати податків (див. Ісмаїлов, § 38, Grifhorst, § 102, і Boljeviж, § 44).

Отже, з огляду на прецедентну практику ЄСПЛ, за вказане правопорушення, яке полягає в недекларуванні іноземної валюти, громадянка України ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Шкода, яку ОСОБА_1 потенційно могла завдати державі, була незначною: вона не ухилялася від сплати мита та інших зборів і не завдала державі іншої шкоди, якби вона ввезла гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території держави. Таким чином, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала ніяких збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації.

Крім того, застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.

На підставі статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме, що грошові кошти в сумі 11 300 євро є її накопиченими заощадженнями, що складаються із заробітної плати та страхових виплат, отриманих внаслідок трудової діяльності на території Італійської республіки.

Крім того, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані з приводу того, що ОСОБА_1 намагалася умисно обійти митні правила України. Обтяжуючих обставин відповідальності за адміністративне правопорушення ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено. Крім того, у матеріалах справи наявні дані, які свідчать про законність походження її грошових коштів.

Крім цього, із рішень ЄСПЛ однозначно слідує, що законно здобута власність, утрачена через ненавмисну погрішність, без сумніву, є об`єктом захисту статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції.

Так, у справі «Гирлян проти Росії» від 9 жовтня 2018 року (скарга № 35943/15) суд зазначив, що національний суд при прийнятті рішення просто посилався на «характер і небезпеку злочину» і «інформацію про характер (заявника)», але не питав, чи було замовлення на конфіскацію на користь суспільства або дотриманий необхідний баланс. Тобто сфера огляду, проведена національними судами, була занадто вузькою, щоб задовольнити вимогу пошуку «справедливого балансу», властивого пунктом 2 статті 1 Протоколу №1. Адже суд цікавив тільки факт учинення правопорушення, але не враховано право особи на мирне користування своїм майном. На думку суду, така жорстка система не в змозі забезпечити необхідний справедливий баланс між вимогами загальних інтересів і захистом права людини на власність. Міра конфіскації поклала на заявника індивідуальне і надмірне навантаження і була неспіврозмірна скоєному злочину.

Рішенням ЄСПЛ від 11 липня 2019 року у справі «Садоча проти України» (скарга №77508/11) було констатовано порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд установив, що конфіскація всієї незадекларованої під час проходження митного контролю суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.

Разом з цим ЄСПЛ зазначав, що його рішення, які, між іншим, є джерелом права в Україні, фактично слугують не лише для вирішення справ, направлених до суду, але, взагалі, для роз`яснення, захисту та розвитку правил, встановлених Європейською конвенцією з прав людини, що сприяє дотриманню державами зобов`язань, які вони взяли на себе як Договірні Сторони (Ireland v. the United Kingdom, § 154). Таким чином, місія системи, створеної Конвенцією, полягає у визначенні питань державної політики в загальних інтересах, що підвищує стандарти захисту прав людини та розширює судову практику в сфері прав людини у всьому суспільстві держав-членів Конвенції (Konstantin Markin v. Russia [ВП], § 89).

З огляду на встановлені обставини справи та практику Європейського Суду з прав людини, суд доходить висновку, що застосування до ОСОБА_1 конфіскації предметів порушення митних правил, що передбачено санкцією статті 471 МК України як безальтернативне стягнення, буде порушенням положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушниці і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі «правопорушення та відповідальності».

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщенні через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор» товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, доведена наявними в матеріалах справи належними й допустимими доказами, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, яким суддею місцевого суду надано всебічну і об`єктивну оцінку в постанові.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаних дій, які правильно кваліфіковано за статтею 471 МК України.

Адміністративне стягнення у виді штрафу накладено з дотриманням вимог статті 33 КУпАП, національного та міжнародного законодавства з прав людини, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушниці та ступеню її вини, є необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так й іншими особами.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування конфіскації суд апеляційної інстанції не може визнати справедливим та об`єктивно обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги є тотожними змісту протоколу про порушення митних правил № 1315/10000/21 від 10 липня 2021 року та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким місцевим судом була надана повна та об`єктивна оцінка, вона є достатньо аргументованою, а тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи.

Зважаючи на викладене, підстави для зміни постанови суду першої інстанції та застосування покарання у виді конфіскації вилученої готівки в розмірі 1 300 євро не встановлені, у зв'язку з чим апеляційна скарга представника митного органу задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 6 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Я.В. Головачов