Справа № 199/9807/21
ПОСТАНОВА

іменем України

24.12.2021 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Лисенко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП,

за участю: ОСОБА_1 , захисника адвоката Мазур О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 30.11.2021 близько 21:13 години у місті Дніпрі по пров. Крушельницької, біля буд. 6-А, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter», н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку без поважних причин ближче 30 метрів від посадового майданчика для маршрутних транспортних засобів, порушивши п. 15.9-е Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. На законну вимогу інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 УПП в Дніпропетровській області капітана поліції Кульбацького О.В. надати посвідчення водія для перевірки, ОСОБА_1 відмовився, чим вчинив злісну непокору розпорядження поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не визнав та пояснив, що працівник поліції пояснив йому, що він порушив вимоги ПДР України щодо паркування. Він звернувся до поліцейського надати доказ вчинення ним правопорушення, на що працівники поліції відреагували агресивно та відразу почали заламувати йому руки, спричинили тілесні ушкодження. Тобто він, як особа, яку притягують до адміністративної відповідальності, мав право ознайомитися з доказом його вини щодо порушення правил паркування, проте працівники поліції, будучи нестриманими, перевищуючи свої повноваження, приймаючи до уваги те, що він не чинив їм опір, непропорційно (до його клопотання надати доказ його вини) застосували до нього фізичну силу.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та свідка, вивчивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі слід закрити, виходячи з наступного.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2011 № 10-рп/2011 у справі № 1-28/2011, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду № 12 від 03.12.1997), якщо дії притягнутої до відповідальності особи були реакцією на незаконні діяння працівника правоохоронного органу, вчинене, за наявності для цього підстав, потрібно кваліфікувати як злочин проти особи або власності.

Як зазначено у пункті 17 цієї постанови Пленуму, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 185 і 185-7 КУпАП, судді зобов`язані перевіряти правильність складання протоколу про адміністративне правопорушення, наявність пояснень особи, яка притягається до відповідальності, та свідків правопорушення, даних, що характеризують цю особу, зокрема, чи притягалася вона раніше до адміністративної відповідальності протягом року.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Санкція ст. 185 КУпАП передбачає досить суворе стягнення у вигляді адміністративного арешту, а тому дана справа про адміністративне правопорушення розглядається з дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

У справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58 рішення ЄСПЛ) Суд зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Працівник поліції, направляючи справу до суду, склав протокол про адміністративне правопорушення, з якого слідує те, що свідків або потерпілих у справі не має, а також долучив до протоколу про адміністративне правопорушення: рапорт працівника поліції на ім`я керівника поліції, який в розумінні вимог ст. 251 КУпАП не може бути доказом у даній справі, яка розглядається за стандартом кримінального судочинства, оскільки рапорт, в даному випадку, є лише внутрішнім службовим документом Національної поліції, що узгоджується з практикою Верховного Суду, який у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а, зазначив про те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка вказує лише на факт вчинення водієм правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Незважаючи на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на застосування відео-фіксації дій ОСОБА_1 , працівник поліції, який направляв справу до суду, не долучив до справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на якому могли б бути зафіксовані вищевказані події за участю ОСОБА_1 .

Крім того, з рапорту працівника поліції на ім`я керівника поліції вбачається, що до ОСОБА_1 застосовувалася фізична сила та спеціальні заходи (кайданки) та останній був доставлений до ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Проте, всупереч вимог ст. 261 КУпАП до матеріалів справи не долучено протоколу адміністративне затримання ОСОБА_1 .

Таким чином, справа про адміністративне правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду і в даній справі не може бути єдиним доказом, враховуючи те, що ОСОБА_1 категорично не згоден із даним протоколом, не містить інших належних та допустимих доказів його злісної непокори або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків. Тобто справа не містить об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або намагався це зробити, щоб вказувало на порушення ним вимог ст. 185 КУпАП.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка сторони захисту ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 не вчиняв дій, які йому ставляться у вину згідно протоколу про адміністративне правопорушення, дії працівників поліції по його затриманню не відповідали обстановці, були грубими та свавільними.

При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і 255 КУпАП).

Проте, протокол про адміністративне правопорушення без наявності інших доказів, які б підтверджували факт вчинення правопорушення та відомості про нього, викладені в такому протоколі, не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, враховуючи те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин слід також враховувати приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважити на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), відповідно до яких суд має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в справі відсутні об`єктивні і належні докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: В.О.Лисенко