П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Первушина О.С., розглянувши матеріали, що надійшли від Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 334335 від 21.09.2021 року, ОСОБА_1 21.09.2021 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, вчинила домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно свого брата - ОСОБА_2 , а саме - ображала ненормативною лексикою, тобто вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ВАБ №334335 від 21.09.2021 року - ОСОБА_1 не з`явилась, хоч про час і місце його проведення була повідомлена у встановленому законом порядку, а тому надходжу до висновку про необхідність у відповідності з вимогами ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляду даної справи за відсутності особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, надходжу до наступних висновків.

Так, за змістом ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідальність особи настає за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Згідно ч. 1 п. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила насильство до одного із членів своєї сім`ї, однак в ході судового розгляду було встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчиняла дії, внаслідок яких була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого. Сам по собі протокол не може свідчити про те, що саме ОСОБА_1 здійснювала домашнє насилля, оскільки внаслідок вказаного виклику працівниками поліції було складено два протоколи про адміністративні правопорушення, тобто вказаний конфлікт виник, внаслідок спільних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по відношенню один до одного.

Таким чином, обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 за статтею 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративне правопорушення свого ствердження не знайшли, у зв`язку з тим, що в ході судового розгляду не було встановлено вчинення ОСОБА_1 умисних дій психологічного характеру, внаслідок яких було завдано шкоди психологічному здоров`ю потерпілого - ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б стверджували обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення.

Згідно статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержавних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.

На підставі викладеного, суд надходить до висновку про те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно свого брата, внаслідок чого було завдано шкоди психологічному здоров`ю останнього, а тому суд надходить до висновку про необхідність у відповідності до вимог ст. 247 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження у даній справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.С.Первушина