Справа № 740/175/21
Провадження № 3/740/381/21
П О С Т А Н О В А
Іменем України
03 березня 2021 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Гагаріної Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Полторацької В.М.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріали, які надійшли із військової частини НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хустянка, Буринського району Сумської області, громадянина України, оператора РЛС військової частини НОМЕР_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_1

за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

11 січня 2021 року близько 16 год. 30 хв. старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом в умовах особливого періоду, перебуваючи у відрядженні на позиції окремого радіолокаційного взводу військової астини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , перебував в стані алкогольного сп`яніння, про це свідчило запах алкоголю з ротової порожнини та зухвала поведінка. Факт вживання спиртних напоїв виявив командир взводу лейтенант ОСОБА_2 . Близько 17 год. 30 хв. старший солдат ОСОБА_1 був доставлений до Корюківської центральної районної лікарні, де на нього складено акт медичного огляду від 11.01.2021 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти обставин, викладених у протоколі, не заперечував, вину визнав, щиро розкаявся в скоєному та просив призначити йому покарання, не пов`язане з арештом.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в Україні» особливий період настав з дня набрання чинності Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», продовжено його Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».

Поняття особливого періоду наведене у ч.1 ст.1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ), за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У ч.4 ст.3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування,підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас ст. 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняття демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави стверджувати, що як у проміжки між періодами проведення мобілізації, так і на даний час - у державі стан особливого періоду не припинявся.

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази в порядку ст. 251, 254 КУпАП доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, ОСОБА_1 перебував на території військової частини в умовах особливого періоду в нетверезому стані, що є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП, відповідно до якої відповідальність настає, зокрема, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,- вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, який становить значну суспільну небезпеку в сфері проходження військової служби, особу порушника, який згідно з протоколом вперше притягається до адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання. Обставина, що пом`якшує відповідальність, - перше притягнення до адміністративної відповідальності, обтяжуючі обставини в протоколі не зазначені, при цьому суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно з нормами КУпАП не повноважний виходити за його межі.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, і вважає, що цей вид стягнення є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" 454 грн. судового збору підлягають стягненню із ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст. 23, 33, 40-1, 283 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. В разі несплати штрафу у встановлений строк з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу у порядку примусового виконання постанови відповідно до ст. 308 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня прийняття постанови.

Суддя Гагаріна Т.О.