П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/2351/20

Провадження №3/943/31/2021

03 березня 2021 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., за участю секретаря судового засідання Дутки С.І., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Коченаш Ю.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від начальника Буського відділення поліції Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

13 грудня 2020 року о 01 год. 05 хв. по вул. Січових Стрільців у місті Буську Львівської області водій ОСОБА_1 керував траспортим засобом марки «ВАЗ 21033», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим своїми діями порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив свою вину за вищевказаним фактом. Суду повідомив про те, що у вересні-жовтні 2020 року він придбав указаний вище автомобіль. 13 грудня 2020 року близько 24.00 год. він відвозив свого товариша із с. Волиця до м. Буськ, де заїхав на парковку поблизу «білого дому», де до нього підійшли двоє поліцейських, які повідомили про те, що в автомобілі не горить правий фонар. Після чого поліцейські запідозрили у ОСОБА_1 запах алкоголю з рота та відвезли його для освідування в Буську ЦРЛ, де йому дали продути заготовлений алкотестер. Згодом ОСОБА_1 було доставлено в Буське відділення поліції для складення адміністративного протоколу, однак прав йому не роз`яснили. При цьому ОСОБА_1 повідомив, що вищевказаним транспортним засобом він керував у вищевказаний час і місці, однак не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки випив декілька пляшок безалкогольного пива. Вважає, що поліцейські та медичні працівники порушили його права, а висновок про його перебування в стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності, хоча доказів протилежного ним не представлено, а із жодними скаргами на дії поліцейських та медиків до цього часу він нікуди не звертався. Також в судовому засіданні він підтримав усі заявлені захисником у його інтересах клопотання.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Коченаш Ю.К. заявила клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, виходячи з таких мотивів. Зокрема захисник покликається на незаконність дій поліцейських та протиправне складення ними адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 , оскільки сам огляд його підзахисного на стан алкогольного сп`яніння фактично не проводився, а на місці зупинки транспортного засобу останньому ніхто не пропонував пройти відповідний огляд на стан сп`яніння та відразу відвезли його до лікарні, де одразу дали йому алкотестер, що не пройшов повірку. Крім того у її підзахисного не було ознак сп`яніння, про що не зазначено в справі, йому не роз`яснили жодних прав, не ознайомили з медичним висновком. Долучені поліцейськими до протоколу документи, на думку захисника, містять істотні невідповідності в датах, годинах, відсутність номера акту медичного огляду, підписання направлення ОСОБА_1 на медичний огляд в Буську ЦРЛ поліцейським ОСОБА_3 , а в медичному висновку зазначено про його направлення поліцейським ОСОБА_4 , наявні помилки в часі складення медичного висновку. Також захисник звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів повірки на технічному обслуговуванні алкотестера «Алкофор 307», надані медичним закладом копії документів не завірені належним чином, а також те, що лікар Буської ЦРЛ ОСОБА_5 , який проводив освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно чинного законодавства. Відтак, захисник вважає, що зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 інформація є фальсифікованою. Оскільки матеріалами справи не доведено винуватість останнього у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому просить закрити провадження щодо її підзахисного за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, дослідивши надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до вимог п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що діяння ОСОБА_1 містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне порушення серії ОБ №045657 від 13.12.2020 року; направленням ОСОБА_1 в Буську ЦРЛ для встановлення ступеня алкогольного сп`яніння; висновком щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння №590 від 13.12.2020 року та актом медичного огляду від 13.12.2020, складеними лікарем Буської ЦРЛ Шкробутом А.П.; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13.12.2020; матеріалами відеофіксації події (диск CD-R). Крім того, правопорушником ОСОБА_1 в судовому засіданні визнається факт керування ним вищевказаним транспортним засобом за вищеописаних обставин, заперечуючи виключно його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доводиться витребуваним і долученим до справи за клопотанням сторони захисту Актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 590 від 13.12.2020, яким підтверджено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (результат 1,19% проміле). Крім того лікарем встановлено, що в обстежуваного присутній запах алкоголю з рота, що спростовує доводи захисника про відсутність у матеріалах справи відомостей про ознаки сп`яніння ОСОБА_1 .

Більше того, винуватість ОСОБА_1 у скоєному ним адміністративному правопорушенні доводиться долученими до матеріалів справи письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13.12.2020, у яких останній визнає, що 13 грудня 2020 року відпочивав у кафе, де випив декілька пляшок пива, після чого поїхав до своєї дівчини в м. Буськ, де його помітили працівники поліції, які через деякий час зупинили, оскільки в його автомобілі не горіла підсвітка номера та правий габарит. Після цього його було направлено в Буську ЦРЛ для проходження медичного огляду. Вищенаведений факт надання поліцейським таких пояснень визнав у судовому засіданні ОСОБА_1 , додавши виключно про те, що пиво було «безалкогольне». Однак, суд вважає, таке твердження правопорушника безпідставним, яке спрямоване на уникнення відповідальності за скоєне, оскільки жодними доказами це не підтверджено та у вищевказаних поясненнях про це (що пиво безалкогольне) жодної згадки не має.

Отже, із представлених вище доказів, які у своїй сукупності є логічними та послідовними, убачається те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки достовірно встановлено, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а огляд на стан сп`яніння пройшов у лікаря Буської ЦРЛ, тобто у встановленому законом порядку. Натомість, доводи сторони захисту про бажання правопорушника пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а не у медичному закладі жодними доказами не доведено та спростовується його письмовими поясненнями від 13.12.2020, а також самим фактом проходження ним відповідного огляду на стан сп`яніння в Буській ЦРЛ без будь-якого примусу до ОСОБА_1 , а також відсутністю із його сторони жодних скарг з приводу цього.

Відсутність номера акту медичного огляду, підписання направлення ОСОБА_1 на медичний огляд в Буську ЦРЛ двома поліцейськими ( ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ), наявні помилки в часі складення медичного висновку та інші формальні доводи захисника не спростовують факту керування її підзахисним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, його направлення поліцейським до медичного закладу та наступне проходження ним у встановленому законом порядку огляду на стан такого сп`яніння в Буській ЦРЛ, що визнається останнім у наданому ним письмовому поясненні поліцейським та узгоджується з іншими доказами, які є належними та допустимими, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні. Більше того, стороною захисту не заперечується наявність самого направлення ОСОБА_1 в Буську ЦРЛ для проходження ним освідування на стан алкогольного сп`яніння, його фактичне направлення і сам факт освідування, оспорюючи в цій частині виключно випискою поліцейськими ОСОБА_4 і ОСОБА_6 двох направлень.

Не заслуговує, на думку суду, покликання захисника на те, що матеріали справи не містять доказів повірки на технічному обслуговуванні алкотестера «Алкофор 307», оскільки надані медичним закладом копії документів не завірені належним чином, а також те, що лікар Буської ЦРЛ ОСОБА_5 , який проводив освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно чинного законодавства. Так у задоволенні заявленого із цього приводу клопотання захисника про витребування судом указаних матеріалів було відмовлено, оскільки долученим до справи Актом медичного огляду №590 від 13.12.2020 підтверджується факт проходження 08.07.2020 приладом «Алкофор 307» перевірки технічного обслуговування, чого стороною захисту не спростовано. Відповідно до п. 6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, огляд на стан сп`яніння проводиться, зокрема, лікарем закладу охорони здоров`я, а у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку. Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 було проведено у спеціалізованому медичному закладі КП «Буській центральній районній лікарні» лікарем ОСОБА_5 , чого стороною захисту не заперечується та кваліфікація лікаря не спростована, а проходження спеціальної підготовки вимагається законодавством виключно від фельдшера. Натомість, із матеріалів справи вбачається, що сторона захисту ознайомлена зі справою ще 15.01.2021, а подане клопотання було заявлено захисником лише 03.03.2021, тобто через півтора місяця від моменту ознайомлення зі справою, а зважаючи на те, що строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в цій справі спливає 13.03.2021, а тому суд вважає подане клопотання як безпідставним із вищевказаних мотивів, а також спрямованим на затягування розгляду справи та уникнення правопорушником відповідальності за скоєне через можливий сплив щодо нього строків притягнення до відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Що стосується доводів захисника про закриття провадження у справі з підстав порушення процедури проведення освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у Буській ЦРЛ, ураховуючи досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази, суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а окремі помилки в долучених до справи документах вищевказаних висновків щодо винуватості ОСОБА_1 не спростовують, мають формальний характер і спрямовані на ухилення останнього від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а відтак наявний у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виключає можливість закриття провадження у даній справі.

Відтак, досліджені та перевірені вищенаведеними доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

При цьому, судом враховується також і те, що правопорушник ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі та додатках до нього, суду не представив. Відтак доводи адвоката Коченаш Ю.К. з приводу фальсифікації працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, на думку суду, спростовуються відсутністю поданих скарг ОСОБА_1 чи ініціювання ним кримінальних або дисциплінарних проваджень щодо поліцейських з цього приводу. Крім того, сторона захисту не заявляла клопотань про виклик і допит поліцейських як свідків у судовому засіданні.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, у відповідності до вимог ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Таким чином, ураховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, який тимчасово не працює, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд вважає за доцільне призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, яке є безальтернативним, спрямованим на виправлення правопорушника та запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Крім того, оскільки відносно правопорушника винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відтак у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, особою на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на користь держави, що відповідає положенню ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 33, 34, 35, 40-1, 130, 245, 247, 251, 266, 279, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті гривень 00 копійок) грн. в дохід держави із позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь держави 454 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя І. Б. Кос