Справа № 372/4457/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2021 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Кравченко М.В. розглянувши матеріали, що надійшли від Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

по ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 428828 від 16 листопада 2021 року зазначено, що 16 листопада 2021 року, близько 12 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено порушення порядку проведення господарської діяльності, а саме ОСОБА_1 проводила діяльність з роздрібної торгівлі, алкоголем без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкоголем, чим порушила вимоги ст. 15 ЗУ № 481/95 ВР від 19.12.1995 зі змінами та доповненнями, і передбачає відповідальність згідно ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила проти протоколу, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнала, пояснила, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки зазначені в протоколі обставини не відповідають дійсності, так як вона не здійснювала торгівлю алкогольними напоями. Також пояснила, що будучи фізичною особою-підприємцем, 16 листопада 2021 року о 12-30 год. до кафе, де вона займається діяльністю ресторанів та наданням послуг мобільного харчування зайшли працівники поліції, які виявили в приміщенні алкогольні та слабоалкогольні напої. Останнім вона пояснила, що дані алкогольні та слабоалкогольні напої перебувають у неї на зберіганні, і торгівлю ними вона не здійснює, але працівники поліції відносно неї склали адміністративний матеріал та вилучили виявленні алкогольні та слабоалкогольні напої.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Воропай Р.М. в судовому засіданні підтримав позицію останньої та надав письмові заперечення, щодо протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому зазначив, що із зазначеним протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 незгодна повністю із наступних підстав: по перше працівниками поліції на час складання адміністративного матеріалу не встановлено факту продажу алкогольного напою на розлив безпосередньо для споживання на місці, як і не встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 умов та обладнання, що надавали б можливість покупцям споживати алкогольні напої саме за місцем його реалізації. Між іншим, Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не передбачено необхідності визначення та порядку отримання статусу підприємства ресторанного господарства.

Окрім того, у «Протоколі огляду виявлення та вилучення від 16.11.2021» (а.с.2) відсутній підпис уповноваженої особи, що складала протокол.

При складані адміністративного протоколу працівниками поліції не були враховані усі обставини події, а саме не взято до уваги пояснення ОСОБА_1 , не опитано особу на яку вказує остання, щодо належності виявленого та вилученого товару.

Працівниками поліції взагалі не взято до уваги пояснення ОСОБА_1 , що виявленні алкогольні напої їй не належать, а належать її знайомому ОСОБА_2 , останнього з даного приводу не опитано та не перевірено зазначенні доводи ОСОБА_1 .

По друге: адреса яка зазначена, як місце вчинення адміністративного правопорушення, АДРЕСА_2 , відповідно до довідки наданої Григорівським старостинським округом Обухівської ОТГ не обліковується.

Суд, враховуючи, пояснення особи яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, перевіривши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до наступних висновків.

Згідно з ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді, згідно ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення , має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог ст. 15 ЗУ № 481/95 ВР від 19.12.1995 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» зі змінами та доповненнями.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини та ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою? тощо є неналежними доказами.

Суд вважає, що вказаний протокол є незаконним, необґрунтованим, викладена суть не відповідає дійсним обставинам справи, складений з порушенням вимог ст.ст. 124, 245, 256, 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня 1995 року №481/95 (далі - Закон № 481/95).

Так, статтею 15 Закону № 481/95 окрім іншого передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

При цьому, згідно із статтею 1 Закону № 481/95 алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД. Така ж норма закріплена в пункті 14.1.5 статті 14 ПК України.

Частиною четвертою статті 17 Закону України № 481/95 визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону № 481/95, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 790 від 02 червня 2003 року (далі - Порядок № 790), який визначає механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

З аналізу вищенаведених норм Закону № 481 « Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а також Порядків КМУ №790 та № 481 вбачається, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій відповідно до вимог статей 70 КАС України є документальне підтвердження факту реалізації алкогольних напоїв.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В рішенні Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 (п. 4.1) зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Досліджені у судовому засіданні докази, виключають винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останньої у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 164-14, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 278, ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення , -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративним матеріалам відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга, подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М.В. Кравченко