Справа № 629/6136/21
Номер провадження 3/629/1283/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судових засідань Торенко Ю.П., прокурора Іванчака А.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Бізденежного С.Р., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Близнюки Харківської області, з вищою освітою, одруженого, директора ПП «Лозівське грузопасажирське автотранспортне підприємство», депутата Лозівської міської ради Харківської області VIII скликання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності не притягувався, якому права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, роз`яснено,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

01.11.2021 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшов протокол №563 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 11.10.2021 року, згідно якого ОСОБА_1 , будучи депутатом Лозівської міської ради Харківської області VIII скликання, згідно з пунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, та згідно абзацу 15 частини 1 статті 1 цього ж Закону суб`єктом декларування, в порушення вимог частини 1 статті 45 Закону № 1700-VII, несвоєчасно подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, а саме 20.05.2021. Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав, просив провадження у справі відносно нього про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Пояснив, що ним було вчасно подано декларацію від 29.03.2021 року за 2020 рік, але не з позначкою «щорічна», а з позначкою «кандидата на посаду», хоча кандидатом він не був. Проте, що була допущена технічна помилка, він після заповнення декларації за 2020 рік відразу звернувся через сайт НАЗК з листом про те, що ним було заповнено і подано майнову декларацію за 2020 рік, як то вимагає чинне законодавство. Однак, під час подання цієї декларації він з технічних причин не зміг поставити позначку призначення декларації з «кандидата на посаду депутата міської ради на «щорічну декларацію», подаючи декларацію на основі раніше поданої ним декларації 24.12.2020 року із корегуванням даних фінансового 2020 року, але сайт його чомусь не пропустив для заповнення нової форми декларації. В зв`язку з чим, просив зарахувати подану декларацію 29.03.2021 року за 2020 рік, як щорічну або надати йому час і технічну можливість для подання декларації із позначкою «щорічна» за 2020 рік. Крім того, вказав, що в період часу з 29.12.2020 року по 07.04.2021 року проходив курс лікування у клініці ТОВ «ФУЛЛ ЛАЙФ», в зв`язку з чим проживав у м. Запоріжжі у квартирі без вільного доступу до мережі Інтернет, що вказує на не можливість подання ним самостійно декларації без сторонньої допомоги, починаючи раніше ніж з 01.01.2021 року й пізніше встановленої законодавством кінцевої дати подання декларації.

Адвокат Бізденежний С.Р. в судовому засіданні просив провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на обставини, викладені в своїх письмових поясненнях.

Прокурор Лозівської окружної прокуратури Харківської області Іванчак А.О. в судовому засіданні наполягав на тому, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, і прохав суд про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 250 КУпАП, при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4-172-9, 172-92 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою. Обов`язковість участі прокурора обґрунтовується недопущенням порушення ст. 6 Конвенції, яка зазначає, що кожен у випадку спору про його цивільні права та обов`язки або встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення має право на справедливий і публічний розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Оскільки в даній справі провадження було ініційовано оперуповноваженим Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції Кулик С.Г., як уповноваженою особою Національної поліції України, яка склала адміністративний протокол і передала його до суду для розгляду, проте така особа не є органом кримінального переслідування в сенсі державно посадової особи, яку призначили виступати проти особи, відносно якої складено протокол під час розгляду справи та представляти перед суддею сторону обвинувачення від імені держави. Такі повноваження згідно діючого законодавства покладено на прокурора, якого було повідомлено в передбачений спосіб і порядок з метою дотримання принципу неупередженості та об`єктивності зі сторони суду, а також дотримання вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

Заслухавши прокурора, особу, у відношенні якої складений протокол про адміністративне правопорушення, адвоката, повно та всебічно дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для розкриття об"єктивних складових адмінстративного правпорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно- правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, ст.172-6 КУпАП містить вказівку на суб"єкт цього правопорушення, відсилає до спеціального антикорупційного закону, зокрема ст.45 Закону України "Про запобігання корупції", в яких крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст.172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Об"єктивна сторона адміністративного правопорушення включає такі обов"язкові ознаки: 1)діяння; 2)обстановку; 3)наслідки та 4) причинний зв"язок між діянням та наслідками.

Діяння при вчиненні цього праворушення завжди пов"язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів. Такі правила встановлені у законах та інших нормативно-правових актах.

Обстановка вчинення даного праворушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці, у випадку, в процесі несвоєчасного подання декларації.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 , відсутня об"єктивна сторона адміністративного праворушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпА, оскільки на виконання вимог частини 1 статті 45 Закону № 1700-VII, він своєчасно подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, а саме 29.03.2021 року, але не з позначкою «щорічна», а з позначкою «кандидата на посаду», які не призвели до настання наслідків у вигляді порушення вимог ст.45 Закону України "Про запобігання корупції". Тобто, між його діями і наслідками відсутній причинний зв"язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 вказаного Закону депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів»; повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження депутата ради починаються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання. Повноваження депутата можуть бути припинені достроково у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» на депутатів місцевих рад поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції»: депутати місцевих рад зобов`язані щороку до 1 квітня подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», а також дотримуватися інших вимог фінансового контролю, передбачених зазначеним Законом.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У відповідності до підпункту «б» пункту 1 частини 1статті 3 Закону № 1700-VII депутатів місцевих рад віднесено до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону.

У відповідності до абзацу 15 частини 1 статті 1 Закону №1700-VІІ, суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Роз`ясненням Національного агентства з питань запобігання корупції від 03.02.2021 року № 1 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» передбачено один із типів декларацій суб`єкта декларування:

- щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

Так, ОСОБА_1 , будучи депутатом Лозівської міської ради Харківської області, згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та суб`єктом декларування відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції». У зв`язку із чим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язаний щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме «щорічну» декларацію за 2020 рік до 01.04.2021 року.

Як вбачається з інформації з веб-сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 щорічну декларацію за 2020 рік подав 20.05.2021 о 21:04.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність за даною нормою передбачена за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебування особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебування (тримання) під вартою, тощо.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його суб`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

В роз`ясненні Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22 травня 2017 року, було зазначено, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: 1) об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. 2) предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями; 3) суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Статтею 11 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Матеріалами справи не підтверджено наявність в діях ОСОБА_1 саме прямого чи непрямого умислу щодо несвоєчасного подання декларації.

Так, судом встановлено, що 29.03.2021 року ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік на виконання вимог ч. 1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», з дотриманням вимог ст. 46 Закону України "Про запобігання корупції", яка охоплює звітній рік (період з 01 січня до 31 грудня 2020 року включно), проте з необережності обрав невірний тип декларації «кандидата на посаду» замість «щорічна». Усвідомивши допущену помилку у декларації, останній 20.05.2021 року повторно подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік обравши цього разу вірний тип декларації «щорічна», що підтверджується роздруківкою декларацій зі сайту НАЗК.

Відсутність в діях ОСОБА_1 умислу щодо несвоєчасного подання декларації, спростовується заявою останнього, адресованої на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції 30.03.2021 року, відразу після складання декларації 29.03.2021 року, в якій ОСОБА_1 повідомив, що 29.03.2021 року через сайт НАЗК ним було заповнено і подано майнову декларацію за 2020 рік, як того вимагає чинне законодавство. Проте під час подання цієї декларації він з технічних і не пов`язаних від нього причин, не зміг поставити позначку призначення декларації з «кандидата на посаду депутата міської ради» на «щорічну», подаючи декларацію на основі раніше поданої мною декларації 24.12.2020 року із корегуванням даних фінансового 2020 року. При цьому сайт його чомусь не пустив для заповнення нової форми декларації. В зв`язку з чим просив зарахувати подану ним декларацію 29.03.2021 року за 2020 рік, як щорічну або надати йому час і технічну можливість для подання декларації із позначкою «щорічна» за 2020 рік.

Згідно довідки Товариства обмеженою відповідальністю «Фулл Лайф» ОСОБА_1 у період часу з 29.12.2020 року по 07.04.2021 року (включно) проходив лікування у клініці ТОВ «Фулл Лайф», яка розташована в м. Запоріжжя.

Із договору позички квартири від 20 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що на час проходження лікування у клініці останній проживав у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в якій відсутній Інтернет.

Як пояснив ОСОБА_1 перебуваючи на лікуванні поза межами свого місця проживання, він в установлений законом строк подав декларацію через власний телефон.

Аналізуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , перебуваючи на лікуванні поза межами свого проживання, фактично вчасно подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, а зазначення неправильного типу декларації, що формально і утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, сприймається судом як технічна помилка, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено, що він був кандидатом на будь-яку іншу посаду, яка потребує попереднього подання декларації.

Також суд враховує пояснення ОСОБА_1 та технічні можливості програмного забезпечення на веб-сайті НАЗК, а саме щодо створення декларації на основі попередньої, якою у даному випадку і є декларація «кандидата на посаду», подана ОСОБА_3 24.12.2020.

Відповідно до вимог статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У відповідності до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суддя, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, так і у справах про адміністративні правопорушення, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зауважує, що ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон про Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з положень ст. ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Встановлені судом обставини, дають підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутні об`єктивні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, зокрема об`єктивна сторона правопорушення, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації та суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, оскільки інкриміноване ОСОБА_1 діяння було вчинене з необережності останнього, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Повно та всебічно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, керуючись нормами закону, суд дійшов висновку про те, що провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відповідно до якого провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 23, 247-252, 254, 256, 280, 283-289 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події ї складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 КУпАП, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2021 року.

Суддя Наталя ЖМУД