ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/312/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - Попова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Попова В.А. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 01 серпня 2020 року о 23 год. 45 хв. в м. Харкові по проспекту Перемоги, 70-А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Bora, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager, та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Попов В.А. просить судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.08.2020 року близько 23 год. 50 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Bora, д.н.з. НОМЕР_1 , приїхавши до себе додому, та через брак освітлення здійснив наїзд на бордюрний камінь, пошкодивши бампер автомобіля, зупинився, заглушив автомобіль, і зрозумівши суттєве пошкодження автомобіля і, розуміючи те, що вдома буде серйозна сварка з співмешканкою при дітях, у ОСОБА_1 виник раптовий стрес, у зв`язку з чим він випив пляшку пива, яка була у нього в сумці, з метою зняти суттєву емоційну напругу. У зв`язку з тим, шо ОСОБА_1 є інвалідом та мав серйозну черепно-мозкову травму, що підтверджується відповідними довідками у матеріалах справи, тому через швидку та сильну реакцію організму, сп`яніння настало дуже швидко. Після цього до нього підійшли перехожі та запитали «чи все добре?» на що він відповів «все нормально». Далі, ці особи викликали екіпаж поліції і його співробітники, прибувши на місце, де був зупинений автомобіль, запропонували пройти тест на алкогольне сп`яніння, від якого ОСОБА_1 відмовився, адже не був зупинений співробітниками поліції і не знаходився за кермом в цей момент.

Крім того, захисник зазначає, що в ході судового розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом були досліджені лише матеріали справи, що направлені на доведення винуватості ОСОБА_1 , при цьому пояснення та факти, що містилися у матеріалах, що спростовують вину, судом були проігноровані; судом безпідставно надана критична оцінки версії сторони захисту та не надана належна обґрунтована та всебічна оцінка письмовим поясненням свідків у цій справі; жоден із доказів, наданих іншою стороною, не дозволяє встановити факт саме керування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, момент настання такого сп`яніння, та не підтверджує його вину, а навпаки, деякі докази підтверджують, що він покинув заглушений автомобіль і після цього була викликана поліція. Тобто, як зазначає апелянт, винуватість ОСОБА_1 не доведено абсолютно поза розумним сумнівом.

Судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які отримали судові виклики 29.10.2021 року та 01.11.2021 року відповідно, про свідчить їх власноручний підпис у зворотному повідомленні (а.с. 102-103), але останні в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим, вислухавши думку захисника Попова В.А. та ОСОБА_1 , суд вирішив провадити апеляційний розгляд без їх участі з урахуванням доводів, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Попова В.А, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків.

З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №286496 від 02 серпня 2020 року (а.с.1); письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.7, 8, 9, 10); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 02.08.2020 року (а.с.5); а також на відеозаписі події з камер працівників поліції (а.с.3).

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №286496 від 02 серпня 2020 року (арк. 1) вбачається, що 01 серпня 2020 року о 23 год. 45 хв. в м. Харкові по проспекту Перемоги, 70-А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Bora, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager, та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд на місці або у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис, та будь-яких зауважень щодо відомостей, зазначених в ньому, або щодо дій працівників поліції не зазначив (а.с.1).

Належить врахувати, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 або його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду адміністративної юрисдикції із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, з метою ініціювання службової перевірки , хоча мали для цього достатньо часу.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України, а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.

Разом з цим, вказані в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №286496 від 02 серпня 2020 року.

Зокрема, свідок ОСОБА_4 в своїх поясненнях зазначила, що 01.08.2020 року о 23 год. 45 хв. вона побачила автомобіль Volkswagen Bora, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, який рухався з пр. Перемоги у прилеглу територію до будинку 70-А (магазин «Маркет плюс»), у якого було чути звуки волочіння бамперу по землі та видно пошкодження переднього бамперу. Вона побачила як транспортний засіб запинили інші особи та спитали у водія : «Чи все добре у вас?». Із автомобіля вийшов водій з ознаками алкогольного сп`яніння: хибка хода, нечітка мова. Вона вирішила подзвонити на спецлінію «102» з метою припинення правопорушення (а.с.7).

В своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_5 вказав, що 01.08.2020 року, приблизно о 23 год. 55 хв., за адресою: м.Харків, пр. Перемоги, 70, біля мінімаркету, він йшов додому та побачив як автомобіль Volkswagen Bora, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на бордюр. Він підійшов до водія, який сидів на в автомобілі, він почав вести з ним розмову та виявив у водія ознаки алкогольного сп`яніння, після чого викликав поліцію (а.с.8).

Свідок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначила в своїх письмових поясненнях, що 01.08.2020 року працівники поліції їх залучили в якості свідків при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення та в їх присутності водій автомобіля Volkswagen Bora, д.н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 відмовився від проходження на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager і в закладі охорони здоров`я (а.с.9, 10).

Отже, апеляційні доводи захисника повністю спростовуються вищезазначеними показаннями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а тому суд не приймає їх до уваги.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть бути доказами у справі, так як вказаних свідків не було допитано в судовому засіданні та не попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, з огляду на те, що вказані свідки в своїх письмових поясненнях підтвердили, що вони були запрошені працівниками патрульної поліції в якості свідків при оформленні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Апелянтом також не надано доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити ОСОБА_1 . Будь-яких клопотань під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення захисником Поповим В.А. не заявлялось.

З наявного в матеріалах провадження відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомляли ОСОБА_1 наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснювали його процесуальні права та наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, але ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager і в закладі охорони здоров`я. На цьому відеозаписі також зафіксовано, що в транспортному засобі Volkswagen Bora інших осіб, окрім ОСОБА_1 не було, та останній не оспорював факт керування транспортним засобом (арк. 3).

Крім того, матеріали справи містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 02.08.2020 року, з якого вбачається, що поліцейським встановлено особу водія ОСОБА_1 , ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода, у зв`язку з чим водія направлено на огляд у заклад охорони здоров`я, але останній відмовився від огляду (арк.5).

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому останній відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, перевірялися судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, їм надана належна та обґрунтована оцінка в оскаржуваному судовому рішенні.

Так, під час апеляційного розгляду був допитаний інспектор ОСОБА_6 , який складав протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №286496 від 02 серпня 2020 року. Цей свідок надав пояснення про те, що 01.08.2020 року під час чергування, вони отримали службовий виклик. Приїхавши з напарником за адресою: м. Харків, проспект Перемоги, 70-А, він побачив декілька людей та транспортний засіб Volkswagen Bora. Люди повідомили, що вони зупинили автомобіль та водій цього транспортного засобу знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. В подальшому було встановлено особу водія, їм виявився ОСОБА_1 . Вони відбирали пояснення у свідків, двоє з яких надали пояснення про те, що водій керував транспортним засобом, а інші двоє були присутніми при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Також свідок ОСОБА_6 зазначив, що інших осіб в автомобілі Volkswagen Bora не було. Технічний засіб Alcotest Drager на місце подій привіз командир взводу, який і пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. Свідок ОСОБА_6 підтвердив відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №286496 від 02 серпня 2020 року, та зазначив, що вони відповідають дійсності.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами апелянта та ОСОБА_1 , надані ним під час апеляційного розгляду, оскільки вони є суб`єктивними та необґрунтованими і спростовуються показаннями вищезазначених свідків та відомостями відеозапису і письмових доказів, а тому суд вважає, що в такий спосіб ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але останній відмовився від проходження такого огляду.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, з урахуванням відсутності відомостей про оскарження ОСОБА_1 та його захисником дій представників поліції в порядку передбаченому чинним законодавством, а саме в порядку, визначеному КАС України, чи шляхом подачі відповідної скарги на такі дії до їх керівництва, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №286496 від 02 серпня 2020 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України (а.с.2), а тому повинен знати наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що ОСОБА_1 01 серпня 2020 року о 23 год. 45 хв. в м. Харкові по проспекту Перемоги, 70-А, керував транспортним засобом Volkswagen Bora, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, та від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під діюспеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з різних джерел, але узгоджуються між собою, та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Попова В.А. залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков