Справа № 149/2799/20
Провадження №3/149/23/21
Номер рядка звіту 156
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Павлюк О. О., розглянувши матеріали, що надійшли від Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає по АДРЕСА_1 ,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

23.11.2020 об 11:05 год. по вул. Столярчука в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 керував автомобілем Audi A5, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку у лікарні, результати огляду 2,3 проміле. В цьому вбачаються порушення вимоги п. 2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від підпису в протоколі та надання пояснень ОСОБА_1 відмовився, про що міститься відмітка у відповідній графі протоколу.

В судові засідання ОСОБА_1 неодноразово не з`являвся, причини своїх неявок суду не повідомляв, клопотань до суду не направляв. Європейський Суд з прав людини (рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008) наголошує що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». З огляду на те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення в суді (а.с. 16), враховуючи тривалість розгляду справи, що надійшла в провадження суду 09.12.2020 та строки, визначені КУпАП, суд дійшов висновку, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, а тому, з урахуванням ст. 268 КУпАП, та з метою дотримання строків, передбачених ст. 38 КУпАП, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у справі матеріалів, враховуючи і те, що в судовому засіданні присутній захисник ОСОБА_1 - адвокат Поворознюк Б. М., а присутність самої особи не є обов`язковою за ч. 2 ст. 268 КУпАП.

В судових засіданнях захисник ОСОБА_1 адвокат Поворознюк Б. М. послідовно заперечував наявність підстав для притягнення його підзахисного до відповідальності за інкримінованим йому правопорушенням, в тому числі і з мотивів, зазначених у його клопотанні про закриття провадження у справі.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в судах визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя враховує таке.

Як встановлено в ході судового розгляду, 23.11.2020 об 11:05 год. по вул. Столярчука в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 керував автомобілем Audi A5, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку у КНП «Хмільницька ЦРЛ», результати огляду 2,30 проміле.

Від підпису протоколу про адміністративне правопорушення від 23.11.2020 року серії ДПР18 №462182 (а.с. 2), від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився, копія протоколу долучена до матеріалів справи (а.с. 3).

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння № 35 (а.с. 5), який проведено 23.11.2020 року о 11:50 лікарем ОСОБА_2 в КНП «Хмільницька ЦРЛ», ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом 2,3 проміле, від підпису у висновку відмовився. В своїх письмових поясненнях (а.с. 9) ОСОБА_2 підтвердила, що проводила огляд саме ОСОБА_1 та за результатами даного огляду нею було складено висновок № 35.

Судом за клопотанням захисника - адвоката Поворознюка Б. М. було витребувано і досліджено Акт медичного огляду ОСОБА_1 № 35 від 23.11.2020 року (а.с. 42). Згідно вказаного акту лікарем при роведенні огляду ОСОБА_1 виявлено наступні озаки: поведінка обстежуваної особи напружена, настрій млявий, загальмований, порушення артикуляції, змазаність мови, почервоніння шкірних покривів, зіниці розширені, реакція на світло млява, міміка млява, хитання при поворотах, точні рухи виконує невпевнено, відмічається запах алкоголю з рота; відомості про останнє вживання алкоголю або наркотичних речовин чи лікарських препаратів - 22.11.20 ввечорі. Результат огляду за допомогою прилада Драгер - 2,30 проміле. Висновок та діагноз за результатами огляду - алкогольне сп`яніння.

Суддя відхиляє доводи захисту стосовно того, що акт і висновок № 35 від 23.11.2020 року складені відносно іншої особи, а не відносно ОСОБА_1 . Відомості щодо особи ОСОБА_1 (ім`я, по батькові, дата народження, місце проживання, серія і номер посвідчення водія, за яким встновлено його особу), зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, акті і висновку № 35 від 23.11.2020, є ідентичними, а розбіжність у написанні прізвища ОСОБА_1 в цілому не свідчить про неналежність вказаних доказів у їх сукупності з іншими матеріалами справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Згідно з вимогами статті 265 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів,дозволених до застосування; лікарем закладу охорони здоров`я.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (п. 17 Розділу ІІІ Інструкції).

Допитаний в судовому засіданні як свідок начальник СРПП Хмільницького РВП Власюк В. М. в судовому засіданні зазначив, що ним під час патрулювання було виявлено автомобіль Audi A5, д.н.з. НОМЕР_1 , який був розміщений на перехресті, за що на водія ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. В ході спілкування в ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції ОСОБА_1 був доставлений до КНП «Хмільницька ЦРЛ» та було проведено його огляд на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого лікарем складено відповідний висновок. Направлення на огляд залишилось в лікаря.

Дослідженим в судовому засіданні відеозаписами, що додані до протоколу про адміністравтине правопорушення, підтверджуються обставини, викладені в протоколі. При вирішенні питання про належність і допустимість зазначених відеозаписів, зважаючи на доводи захисника - адвоката Поворознюка Б. М., що викладені в його письмовому клопотанні від 29.12.2020 року, суддя звертає увагу на те, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в судах визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення (ст. 8 КУпАП). Станом на час розгляду справи Кодексом України про адміністратвині правопорушення не визначено спеціальних вимог щодо процедури збирання і подання доказів при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, в тому числі щодо порядку документування процедури збирання відеодоказів.

Водночас, беручи до уваги загальні вимоги щодо суворого додержання законності при здійсненні провадження у справах про адміністративні правопорушення (ст. 7 КУпАП) суддя зазначає, що в силу приписів ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 15. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення). Додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали відеофіксації узгоджуються з іншими дослідженими доказами, поясненнями свідка, а відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції - із відеозаписами зовнішніх камер спостереження. В цілому сукупність досліджених відеоматеріалів не викликає сумніву у їх достовірності і об`єктивності, а відсутність у матеріалах справи документів, на підставі яких працівники поліції здійснювали їх збирання, не може свідчити про їх недопустимість в рамках розгляду справи про адмінстративне правопорушення.

При вирішенні питання про достатність доказів, наявних у справі, для ухвалення рішення, суддя зазначає таке. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У справі "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази; завдання Суду, серед іншого, установити, чи провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, було справедливим у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції («ДомбоБеєер B. V. проти Нідерландів» (DomboBeheer B.V. v. TheNetherlands), заява №14448/88, п. 31). ЄСПЛ також неодноразово наголошував на тому, що сторона у справі повинна мати можливість ознайомитись із доказами у суді, коментувати їх та достовірність у належній формі у встановлений час.

В рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

В контексті зазначеного суддя звертає увагу, що з урахуванням презумпції невинуватості особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Однак, заперечення обставин і фактів, які є предметом судового розгляду у справі про адміністративне правопорушення, в даному випадку суд розцінює як обраний спосіб захисту. За таких обставин аргументи особи належить підтверджувати відповідними доказами. Заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом Audi A5, д.н.з. НОМЕР_1 за обставин даної справи, суд розцінює як обраний спосіб захисту. Водночас з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пред`явив їм посвідчення водія (особа встановлена на підставі цього документа), в подальшому прибув до КНП "Хмільницька ЦРЛ" для проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку. Інших осіб, які імовірно могли керувати транспортним засобом замість ОСОБА_1 , в ході судового розгляду не встановлено.

Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також неодноразово наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом вжито всіх необхідних заходів для повідомлення, виклику та забезпечення явки до суду свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яких просив допитати в судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Поворознюк Б. М. Водночас їх неявка не може бути підставою для нерозгляду справи за наявними у справі доказами.

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. В цілому при розгляді цієї справи суддею було вжито усіх можливих заходів для з`ясування її обставин, витребовування доказів, забезпечення особі реалізації права на правову допомогу тощо.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Суд відхиляє доводи захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП з підстав непроведення працівниками поліції огляду на місці зупинки з використанням технічних засобів, оскільки сукупність наявних матеріалів справи доказів, досліджених судом, підтверджує наявність в діях ОСОБА_1 складу такого правопорушення, а неможливість проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки висновків суду по суті обставин справи не спростовує.

Суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджена в ході судового розгляду дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів, що мають функції відеозапису, письмовими доказами, пов`язаними з процедурою проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , копією постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відомостей про оскарження якої матеріали справи не містять, показами допитаного в судовому засіданні в якості свідка начальника СРПП Хмільницького РВП ОСОБА_4 та іншими матеріалами справи.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та вважає, що до ОСОБА_1 належить застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до статті 283 КУпАП суд присуджує також стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Керуючись ст.ст. 27, ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст.284, 307, 308 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Згідно ст. 307 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Павлюк О. О.