Справа №461/9593/21
Провадження №3/461/4702/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ? ОСОБА_1 , захисника Бузанова Д.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.44-3, ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколів про адміністративне правопорушення, 11.11.2021 року близько 16.45 год., за адресою м. Львів пл. Ст. Ринок, 8 у закладі «fire fiys» перебувала на робочому місці та обслуговувала клієнтів без засобів індивідуального захисту маски, а також не пред`явила сертифікат вакцинації від Ковід-19.

Також, 11.11.2021 року близько 16.50 год. за адресою м. Львів пл.. Ст. Ринок, 8 у закладі «fire fiys» ОСОБА_2 не виконала законну вказівку працівника поліції, а саме відмовила називати свої дані та документи, які представляють її особу.

Відповідно до рапорту ст. ДОП СДОП ВППП ЛРУП у Львівській області капітана поліції Ольги Максимюк, під час заповнення протоколів в графі «прізвище, ім`я, по батькові» особи правопорушника ОСОБА_2 , замість по батькові особи вказала своє, а саме « ОСОБА_3 ». Вказана помилка виникла внаслідок тиску та шуму.

ОСОБА_2 та її захисник Бузанов Д.В., в ході судового розгляду факт вчинення правопорушення заперечили з підстав наведених у письмових запереченнях, просили суд закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Адміністративні матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, у зв`язку чим підлягають об`єднанню в одне провадження з присвоєння єдиного унікального номера справи 461/9593/21 (провадження 3/461/4702/21).

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 44-3 КУпАП, порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 185 КУаАП, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку тягне за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, під час складання протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 особою, уповноваженою на складання протоколу не було дотримано вимог КУпАП та не зібрано достатніх та належних доказів, які б підтверджували вину особи у вчиненні адміністративних правопорушень., передбачених ч.1 ст. 44-3 та ст. 185 КУпАП.

При оцінці доказів суд керується принципом "поза розумним сумнівом», тобто доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено лише допустимими доказами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини, який вказав, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Фабула протоколу (суть правопорушення) відображена у протоколі серії ВАБ №697928 не містить в собі посилання на порушення ОСОБА_2 конкретного пункту нормативно-правого акта (в даному випадку постанови КМУ або протоколу ТЕБ і НС), яким визначено коло заборон на період карантину на території України.

Положення ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, якими встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, є бланкетними, тобто є нормою права яка не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки. В даному випадку суть інкримінованого особі правопорушення визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та виданим на підставі цієї постанови протоколом ТЕБ і НС.

Відсутність у протоколі даних про положення Закону порушення яких допущено особою вказує на недопустимість та неналежність даного доказу, адже суд повинен діяти неупереджено, що вказує на те, що він не повинен збирати з власної ініціативи докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, зокрема збирати докази задля встановлення конкретної норми чинного законодавства порушення якої було допущено особою.

В свою чергу зазначена вище Постанова КМУ містить цілу низку обмежень, а не зазначення у протоколі виду обмеження (конкретної норми) порушення якої допущено особою, вказує на порушення права на захист уповноваженими на складання протоколу особами, адже особа якій інкримінують вчинення правопорушення не повідомлена належним чином про його суть, що, у свою чергу, позбавляє її можливості забезпечити ефективний захист під час судового розгляду.

З огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, суд вважає, що складений стосовно ОСОБА_2 протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Інші долучені до справи докази, в тому числі відеоматеріали, також не підтверджують наведених у протоколі обставин, зокрема не підтверджують, що ОСОБА_2 здійснювала обслуговування відвідувачів клієнтів суб`єкту господарювання з надання послуг громадського харчування.

Також до протоколу не долучено доказів, що ОСОБА_2 перебуває в трудових відносинах із суб`єктом господарювання закладом громадського харчування.

Водночас, чисельні рапорти працівників поліції долучені до матеріалів справи, самі по собі не можуть слугувати однозначними доказами винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, що відповідає правовому висновку Касаційного адміністративного суду у справі №752/15787/16-а, постанова від 20.05.2020 року.

Відповідно до протоколу АА №001562 про адміністративне затримання за ст.. 185 КУпАП, 11.11.2021 о 17 год. 00 хв. ОСОБА_2 доставлено у службове приміщення Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області, у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП. для встановлення особи, «складання адміністративного правопорушення» за ст. 185 КУпАП.

Відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги, до якої застосовано адміністративне затримання та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області призначив адвоката Маріловцеву Н.О. для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 . Відповідно до рапортів працівників поліції Макар С.В., від послуг адвоката відмовилася в усній формі.

Стаття 185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, суспільні відносини у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця, у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Особливість застосування ст.185 КУпАП полягає у тому, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського може мати місце при виконанні ним службових обов`язків з охорони громадського порядку.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів").

Однак, при розгляді даної справи суддею встановлено, що в протоколі працівником поліції не розкрито об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, суть правопорушення викладена формально, неконкретизовано, загальними фразами, і не відображає належних кваліфікуючих ознак, передбачених ст.185 КУпАП.

Більше того, сам зміст протоколу суперечить його фабулі, адже, згідно протоколу близько 16 години 50 хвилин, ОСОБА_1 вчинила злісну непокору, тобто відмовили називати свої дані, о 17-ій годині ОСОБА_1 затримана і щодо неї складено протокол затримання, а у 18:01, згідно письмових пояснень вона надала письмові пояснення. Обидва протоколи та пояснення містять дані про особу, тобто її прізвище, імя та по батькові.

Отже, з наведеного неможливо зрозуміти в чому саме полягає злісна непокора, а також коли дане порушення було вчинене.

Так, зокрема протоколом серії ВАБ №697929 від 11.11.2021 року за ст. 185 КУпАП визначений склад адміністративного правопорушення, який полягає в тому, що «11.11.2021 року близько 16 год. 50 хв. за адресою м. Львів, пл.. Ст. Ринок, 8 у закладі «fire flys» ОСОБА_2 не виконала законну вказівку працівника поліції. Натомість, протокол затримання АА №001562 від 11.11.2021р. свідчить про те, що ОСОБА_2 вже о 17 год. 00 хв. була доставлена до відділу поліції, що викликає обґрунтований сумнів, щодо часу під час якого ці події дійсно могли відбутись.

В рапорті поліцейського Максимюк О.А. йдеться про те, що події відбувались о 14 год. 00 хв., з довідки із ІС НП вбачається, що правопорушення вчинено о 16 год. 00 хв. Рапорт поліцейського Остапа Левуся від 11.11.2021р. також містить інформацію щодо часу події, а саме 14 год. 00 хв.

Таким чином, відомості з різних вищенаведених матеріалів справи щодо подій, адміністративного правопорушення різняться, що викликає обґрунтований сумнів в достовірності цих даних.

Крім цього, до матеріалів справи не було додано доказів, що зазначені розпорядження працівника поліції були законними, зокрема не вказано, на підставі якого акту чинного законодавства ОСОБА_2 мала надати документи, що посвідчують її особу для перевірки, такі дані також не зазначенні в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення.

Зокрема, в ході судового розгляду ОСОБА_2 зазначила, що їй жодного разу не вказали на якій законній підставі вона зобов`язана пред`явити документи та повідомити про свої дані.

Також в протоколі серії ВАБ №697929 від 11.11.2021 року за ст.. 185 КУпАП не зазначено свідків вчинення правопорушення, хоча як вбачається з долученого до матеріалів справи відеозапису, при даній події була присутня значна кількість людей.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Враховуючи зазначені положення законодавства та надаючи оцінку встановленим по справі фактичним даним, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи та належній оцінці сукупністі усіх наявних у справі доказів, приходжу до висновку, що факти вчинення ОСОБА_2 правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.44-3 та ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Враховуючи, положення ст. 251 КУпАП, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази в їх сукупності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.44-3 та ст.185 КУпАП, у зв`язку із чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 36, 247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Об`єднати в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 та ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Присвоїти об`єднаній справі №461/9593/21 (провадження №3/461/4702/21).

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 та ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.