Справа № 464/7241/21 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 33/811/1756/21 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Микуша Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 гривень судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 29 вересня 2021 року о 14:15 год по кільцевій дорозі, 537 км, у місті Львові, керуючи автомобілем марки «Land Rover», номерний знак НОМЕР_1 , під час перестроювання не дав дорогу мотоциклу марки «Yamaha», номерний знак НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі та здійснив з ним зіткнення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 10.1 ПДР.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, просить змінити постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року в частині призначеного адміністративного стягнення, та призначене йому адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами змінити на штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що при прийнятті рішення та визначенні виду й міри адміністративного стягнення суддя першої інстанції в повній мірі не врахувала те, що він протягом усього судового розгляду визнавав свою вину повністю, залишився на місці ДТП, надав допомогу потерпілому, викликав працівників поліції, карету швидкої допомоги, після ДТП винайняв потерпілому номер в готелі, на наступний день зустрівся з останнім, щоб переконатися, що з таким усе гаразд, потерпілий ОСОБА_2 до нього не має жодних матеріальних та моральних претензій, водночас він раніше до адміністративної й кримінальної відповідальності не притягувався, а за місцем праці позитивно характеризується.

Потерпілий ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що стверджується телефонограмою. 09 грудня 2021 року на електронну адресу Львівського апеляційного суду надійшла заява потерпілого, в якій останній просить розгляд апеляційної скарги проводити у його відсутності, водночас повідомив, що жодних матеріальних чи моральних претензій до ОСОБА_1 він не має, після ДТП останній залишився на місці, надав йому допомогу, винайняв номер в готелі, відтак просить суд не позбавляти такого водійських прав та підтримує апеляційну скаргу.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення.

Кваліфікація дій та доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, особою, що притягується до адміністративної відповідальності, не оспорюється, тому апеляційний суд в цій частині постанову не перевіряє.

Згідно із ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного порушника такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі від 02.11.2004 р. «Трегубенко проти України»).

Частина друга ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Соціальна роль адміністративної відповідальності є надзвичайно важливою насамперед тому, що вона виникає як правовий наслідок неналежної реалізації громадянами і юридичними особами своїх прав і обов`язків у суспільстві. Вона включає не тільки ретроспективну відповідальність, як наслідок правопорушення, але й позитивний аспект, тобто певний внутрішній стан особи, її ставлення до справи, суспільства, своєї поведінки.

Таким чином, накладення адміністративного стягнення носить індивідуальний характер та в кожному конкретному випадку таке має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Цих вимог Закону суддя першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, не дотримався в повній мірі.

Так, санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, суддя врахувала характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, майновий стан, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність. При цьому, за наявності в санкції ст.124 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення - штрафу, належним чином не мотивувала підстави для обрання ОСОБА_1 найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією статті.

Покликаючись на характер вчиненого правопорушення, наслідком якого було падіння мотоцикліста та отримання ним забою коліна та великого пальця лівої ноги, а також відсутності відомостей про те, що транспортний засіб є джерелом доходу ОСОБА_1 , суддею першої інстанції залишено поза увагою поведінку останнього після вчиненого правопорушення, а саме те, що такий зупинився, викликав поліцію та швидку медичну допомогу, винайняв для потерпілого номер в готелі та цікавився станом його здоров`я, про що не заперечив сам потерпілий, та свідчить про усвідомлення правопорушником протиправності своїх дій та бажання виправити скоєне. Окрім цього, як після дорожньо-транспортної пригоди, так і під час судового розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся, дане правопорушення вчинив вперше, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, водночас потерпілий жодних претензій матеріального чи морального характеру до нього не має та просить не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, що також не було враховано суддею першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що отримання легких тілесних ушкоджень входить до об`єктивної сторони ст. 124 КУпАП та не вказує саме по собі на виключне застосування позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки диспозицією зазначеної статті також передбачено штраф.

З урахуванням обставин вчинення адміністративного правопорушення, дані про особу правопорушника, який раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем праці, посвідчення водія на якій у зв`язку із виконанням трудових обов`язків необхідне останньому, його поведінку після вчинення правопорушення та думку потерпілого, апеляційний суд вважає призначене суддею першої інстанції стягнення невиправдано суворим, відтак таке підлягає пом`якшенню на штраф у межах санкції ст.124 КУпАП, що буде необхідним та достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним у майбутньому нових правопорушень.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова судді першої інстанції підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення, а апеляційна скарга до задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот) грн.

У решті постанову судді залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Т.М. Урдюк