Номер провадження: 33/813/94/21
Головуючий у першій інстанції Дерус А. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок, згідно Закону України «Про судовий збір».

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд постанову Приморського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2020 року скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 23.02.2021 року з`явився ОСОБА_1 , його представник адвокат Боличевський С.П. та Куліш С.І.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Боличевського С.П., які підтримали апеляційну скаргу та ОСОБА_2 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, частиною 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №279504 від 06.10.2020 року, відповідно до якого, 06.10.2020 року о 14.30 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «TOYOTA HILUX», д/н НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Коблевська, № 23, рухаючись заднім ходом, виїжджаючи з парковки, не впевнився в безпеці, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «MITSUBISHI PAJERO WAGON», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився позаду. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.1);

-схемою місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 2);

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доданих до протоколу (а.с. 3,4).

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що схема місця ДТП не може сама по собі служити доказом встановлення вини у вчиненні ДТП, оскільки фіксує лише факт розташування автомобілів учасників ДТП на місці події.

Разом з тим, на вказані доводи апелянта слід зазначити наступне.

Так, відповідно до Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, схема місця дорожньо-транспортної пригоди це графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками.

В пунктах 4, 5 Розділу 8 вищевказаної Інструкції, викладені вимоги до схеми ДТП та рекомендації, яких слід дотримуватися при її складанні. Зокрема на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти: 1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП; 2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; 3) транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; 4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; 5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; 6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; 7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; 8) ширина тротуарів, узбіччя; 9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; 10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; 11) розташування дорожньої розмітки; 12) розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; 13) розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду. В обов`язковому порядку на схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі. На зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються: 1) марка (модель) пошкодженого транспортного засобу; 2) номерний знак транспортного засобу; 3) власник (співвласник) транспортного засобу; 4) серія та номер полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назва страхової організації, яка його видала, а у разі його відсутності - посвідчення відповідної категорії осіб, для яких наявність полісу не є обов`язковою; 5) перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП; 6) вид пригоди; 7) кількість учасників ДТП; 8) порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306; 9) результати огляду на стан сп`яніння (у випадку його проведення); 10) тип транспортного засобу. Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до вищевказаних вимог Інструкції, працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №279504 від 06.10.2020р., долучено схему місця ДТП, з якої вбачається, що вказана схема ДТП містить всі відображення та фіксації всіх об`єктів та обставин, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, зокрема відображено місце зіткнення, яке відповідає поясненням учасників ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Більш того, місце зіткнення відображене на схемі ДТП, відповідає змісту фотознімків, зробленим на місці ДТП ОСОБА_2 , які були долучені ним до своїх письмових пояснень у апеляційному суді.

Тобто, саме у відповідності до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, поліцейським було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення №ДПР18 №279504 від 06.10.2020р. - схему місця ДТП, у якій співробітниками патрульної поліції було зафіксовано результати проведення огляду місця автопригоди.

Доводи апелянта про відсутність фіксування провадження у справі про адміністративне правопорушення технічними засобами та відсутність протоколу судового засідання є необґрунтованими з огляду на те, що у КУпАП не визначено чіткої процедури проведення судового розгляду матеріалів про адміністративні правопорушення, зокрема щодо обов`язкового фіксування судового засідання технічними засобами.

Таким чином, доводи апелянта про те, що оскільки в діях ОСОБА_1 не вбачається сукупності обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі підлягає закриттю є необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Разом з тим, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення на нього, а саме апеляційний суд вважає, що при обранні виду адміністративного стягнення суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог закону, що потягло за собою необґрунтоване призначення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його провини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 р. "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суду, суд взагалі не мотивував застосування до ОСОБА_1 верхньої межі санкції ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Так, санкція ст. 124 КУпАП передбачає два альтернативних види адміністративних стягнень штраф та позбавлення права керувати транспортними засобами.

У випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови повинен мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

Адміністративне правопорушення (проступок) - протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на охоронювані законом суспільні відносини і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення характеризується низкою ознак: дія або бездіяльність, тобто діяння; діяння суспільно небезпечне; діяння протиправне; діяння винне; діяння каране.

При вирішенні питання про адміністративне стягнення, яке слід обрати ОСОБА_1 апеляційний суд враховує те, що раніше він не притягувався до адміністративної відповідальності, правопорушення вчинив з необережності, в результаті дорожнього-транспортної пригоди автомобілям завдані незначні механічні пошкодження, відсутність саме умисної дії ОСОБА_1 під час скоєння вказаного адміністративного правопорушення. Також апеляційний суд враховує, що вказані дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам.

За наявності таких обставин, позбавлення ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами, на думку апеляційного суду, не можна визнати обґрунтованим.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що є підстави для призначення ОСОБА_1 менш суворого адміністративного стягнення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у вигляді штрафу.

Суд вважає, що таке адміністративне стягнення, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже повністю досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Відповідно до ст.294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право змінити оскаржувану постанову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді підлягає зміні в частині призначення адміністративного стягнення, з призначенням ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2020 року змінити в частині накладення адміністративного стягнення, наклавши на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень 00 коп.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра