Номер провадження: 33/813/18/21
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду від 28 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду від 28 жовтня 2020 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 123 КУпАП та позбавлено право керуванням транспортними засобами на строк 6(шість) місяців

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

Постановою цього ж суду від 26 листопада 2020 року виправлено описку у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 123 КУпАП.

Вказано, що замість помилково допущеної описки у виді адміністративної відповідальності в основній частині, а саме: «накладання штрафу», зазначити «позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6(шість) місяців».

Не погоджуючись із постановою суду від 28.10.2020 року, 18.12.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову Малиновського районного суду від 28 жовтня 2020 року змінити в частині накладеного на ОСОБА_1 за ч.2 ст. 123 КУпАП стягнення та накласти на нього штраф в розмірі 850 грн. В іншій частині постанову Малиновського районного суду від 28 жовтня 2020 року залишити без змін. Крім того, ОСОБА_1 також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що у судовому засіданні, на якому було прийнято оскаржувану постанову він не був присутній, поштою її не отримував, копію постанови отримав в канцелярії суду лише 26.11.2020 року та одразу подав апеляційну скаргу, однак постановою Одеського апеляційного суду від 11.12.2020 року вказану апеляційну скаргу було повернуто, оскільки апеляційну скаргу було подано після закінчення строку на апеляційне оскарження та скаржником не заявлено клопотання про його поновлення. Про цю постанову апеляційного суду він дізнався 17.12.2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку із чим повторно подав 18.12.2020 року апеляційну скаргу, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропустив з поважних причин.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 23.02.2021 року з`явився ОСОБА_1 , який підтримав клопотання про поновлення строку та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні, на якому було прийнято оскаржувану постанову ОСОБА_1 не був присутній, поштою її не отримував, копію її отримав в канцелярії суду лише 26.11.2020 року та одразу подав апеляційну скаргу. Однак постановою Одеського апеляційного суду від 11.12.2020 року вказану апеляційну скаргу було повернуто, у зв`язку із тим, що не було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Про цю постанову апеляційного суду ОСОБА_1 дізнався 17.12.2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень та одразу на наступний день 18.12.2020 року повторно подав апеляційну скаргу.

За таких обставин та враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд вважає, що зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно із ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 оскаржує постанову лише в частині призначеного йому стягненняу вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, тому в іншій її частині, постанова Малиновського районного суду від 28 жовтня 2020 рокувідповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційним судом не переглядається.

Так, відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Так, санкція ч. 2 статті 123 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого.

У апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає про те, що мотивувальна та резолютивна частина оскаржуваного судового рішення суперечать одна одній.

Так, з мотивувальної частини постанови Малиновського районного суду від 28 жовтня 2020 року вбачається, що при накладенні стягнення суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, яка до адміністративної відповідальності притягується вперше, ступінь її вини, ставлення до вчиненого проступку, майновий стан, пом`якшуючу обставину: щире каяття, тому вважав, що необхідним і достатнім стягненням є накладення штрафу. Однак в резолютивній її частині суд зазначив про адміністративне стягнення у виді позбавлення права керуванням транспортними засобами на строк 6 (шість( місяців).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що постановою цього ж суду від 26 листопада 2020 року було виправлено описку у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 123 КУпАП та вказано, що замість помилково допущеної описки у виді адміністративної відповідальності в основній частині, а саме: «накладання штрафу», зазначити «позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що поза увагою суду залишилось те, що він свою вину визнав, обставини, що обтяжують відповідальність відсутні, а інших наслідків вчиненого ним адміністративного правопорушення судом у оскаржуваній постанові не наведено, до адміністративної відповідальності він не притягувався, тому на його думку, судом на нього накладено надмірно суворе стягнення, яке не відповідає визначеній законом меті адміністративних стягнення, у зв`язку із чим, оскаржувану постанову слід змінити шляхом пом`якшення накладеного стягнення до штрафу у розмірі 850 грн.

Апеляційний суд погоджується із такими доводами апелянта, оскільки ОСОБА_1 , як під час слухання справи у суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду в повному обсязі визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, правопорушення вчинив з необережності, тому на думку апеляційного суду, під час розгляду справи суд першої інстанції піддав ОСОБА_1 до надто сурового адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

З огляду на викладене та на відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, апеляційний суд дійшов висновку про те, що постанову суду в частині застосування адміністративного стягнення необхідно змінити і обрати правопорушнику адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбаченого санкцію ч.2 ст.123 КУпАП.

Суд вважає, що таке адміністративне стягнення, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже повністю досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині застосування адміністративного стягнення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду від 28 жовтня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду від 28 жовтня 2020 року змінити в частині накладення стягнення, наклавши на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра