Справа № 458/951/20 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 33/811/80/21 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Федитника І.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Федитника Івана Дмитровича на постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 24 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою судді, 09 жовтня 2020 року о 12 год. 35 хв. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород водій керував автомобілем марки «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисник подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 24 грудня 2020 року та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисникпокликаються на те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому, на їх переконання є недійсним.

Як зазначають адвокат Федитник І.Д. та його підзахисний, на наявному в матеріалах справи відеозаписі відсутні свідки, а ОСОБА_2 , який зателефонував до поліції і дав пояснення про адміністративне правопорушення, не може бути свідком, оскільки є зацікавленою особою, такий відеозапис є неповний та безперервний, у матеріалах справи відсутнє направлення до закладу охорони здоров`я.

На їх переконання, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Висновок судді підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, які за своїм змістом є логічними та послідовними.

Зокрема, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від БД № 321964 від 09 жовтня 2020 року (а.с.1), 09 жовтня 2020 року о 12 год. 35 хв. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків.

Як вбачається з письмових пояснень свідка ОСОБА_2 (а.с.3), підставою для перевірки водія транспортного засобу «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_1 , стало вчинення останнім дій, які містять явні ознаки порушення вимог ПДР, внаслідок яких водієм було створено аварійну ситуацію. Зокрема, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 09 жовтня 2020 року близько 12 год. 30 хв. він рухався автомобілем дорогою Львів-Самбір-Ужгород в напрямку м.Самбора, та побачив, що назустріч йому рухається автомобіль «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_1 , по зустрічній смузі. На його думку, якщо б він не поїхав по обочині, то б виникло ДТП.

Таким чином, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 стверджується факт перебування транспортного засобу «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_1 , у русі.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про недопустимість вказаного доказу.

Окрім цього, з оглянутого судом відеозапису з нагрудних камер працівників поліції (а.с.4) вбачається, що ОСОБА_1 , який перебував за кермом автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_1 , двигун якого був заведеним, відмовився від проходження запропонованого поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, при цьому не заперечував, що за кермом вказаного автомобіля перебував саме він.

Апеляційний суд погоджується із висновком судді першої інстанції про те, що відсутність свідків на відеозаписі події не спростовує факту їх присутності під час складання самого протоколу про адміністративне правопорушення.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснив, що 09.10.2020 їхав своїм автомобілем марки «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_1 , і його зупинили працівники поліції під приводом того, що на нього надійшла скарга. Поліцейські попросили пред`явити документи, також вказали, що в нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння і попросили вийти його з автомобіля. При цьому, вони запитали, чи буде він проходити освідчення за допомогою алкотестера, на що він відповів відмовою. Також відмовився проходити огляд на стан сп`яніння і в медичному закладі. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив свою відмову проходити огляд тим, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому Інструкція). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Всупереч доводам ОСОБА_1 факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння доводиться зазначеними вище доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів. Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п.2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, суддею відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи, а тому оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про порушення поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок направлення водіїв на огляд для встановлення стану сп`яніння та порядок проходження цього огляду не ґрунтуються на матеріалах справи.

Твердження сторони захисту про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є непереконливими, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, у тому числі в медичному закладі, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд.

Обираючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, урахував дані про особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, та в межах безальтернативної санкції ч.1 ст.130 КУпАП призначив таке, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова судді є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді районного суду - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 24 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника адвоката Федитника Івана Дмитровича без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк