П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Бердій М.А., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Припешнюка С.С., розглянувши матеріали, які надійшли з управління Держпраці у Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП _____________________-

- за ч.3 ст.41 КУпАП,

в с т а н о в и в:

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що 18 листопада 2020 року, ОСОБА_1 , фізична особа - підприємець, допустив порушення законодавства про працю, а саме ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи 12 листопада 2020 року у фотостудії за адресою АДРЕСА_2 працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України, в порушення вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України між працівником ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_1 не укладено трудовий договір, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 41 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив суду, що ОСОБА_2 не працювала по трудовому договору, не була і не є його працівником, в дійсності за спільною згодою між ними укладено договір про співпрацю на виконання разових робіт, у відповідності до вимог законодавства, та сплачено всі податки. Копія договору, його пояснення та пояснення ОСОБА_2 були надані інспектору праці, проте їх не взято до уваги. Договір про співпрацю є дійсним, ніким не оскаржувався. ОСОБА_1 , та його захисник, адвокат Припешнюк С.П. просили провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, як вбачається з диспозиції ч.3 ст.41 КУпАП відповідальність настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є діяльність у сфері фотографії, є платником єдиного податку другої групи, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА №847382 та копією свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1.

Як вбачається із наданої суду копії договору про співпрацю на виконання разових робіт №7 від 11 листопада 2020 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Виконавець) був укладений договір, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 (Замовник) доручив, а ОСОБА_2 (Виконавець) зобов`язана була виконати разові роботи - обробити та роздрукувати 187 фотографій, розміром 10х15см (п.1.1 договору), робота має відповідати вимогам, які висуваються до даного виду робіт (п. 1.2), Замовник зобов`язаний своєчасно прийняти та оплатити виконану Виконавцем роботу (п.1.3).

Згідно п.2.2 зазначеного договору, Виконавець може виконувати роботи передбачені цим договором у приміщенні фотостудії, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, в межах роботи студії, з 9.00 до 18.00. Відповідно до п. 11.2 договору виконавець виконує договір, використовуючи виключно матеріали, обладнання та устаткування Замовника й відповідає за неправильне їх використання.

Окрім того договором про співпрацю на виконання разових робіт №7 від 11 листопада 2020 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сторони погодили розмір винагороди, терміни виконання робіт та порядок їх здачі і приймання, а саме: у термін з 12 листопада по 13 листопада 2020 року (п.4.1); розмір винагороди за якісно виконані роботи становить 374,00 грн. (п. 4.2); виплата винагороди здійснюється не пізніше 10 банківських днів після підписання Акту приймання виконаних робіт (п.4.3).

Як вбачається із копії акту приймання-передачі виконаних робіт по договору про співпрацю на виконання разових робіт від 17.11.2020 року в період з 12.11.2020 року по 13.11.2020 року Виконавець виконав та передав наступні роботи: обробив та надрукував 187 фотографій розміром 10х15, Замовник прийняв вказані роботи по обсягу та якості, вартість робіт становить 374,00 грн. 04 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_1 виплачена винагорода ОСОБА_2 за виконані роботи згідно акту від 17.11.2020 року до договору №7 від 11.11.2020 в сумі 301,00 грн. та сплачені податки: ЄСВ в розмірі 82,28 грн. та податок на доходи фізичних осіб в розмірі 67,32 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 04.12.2020 та банківськими квитанціями від 04.12.2020 року за № 0.0..1 та № 0.0..1, які наявні в матеріалах справи.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 12 листопада 2020 року, що надані інспектору праці Управління Держпраці в Рівненській області ОСОБА_3 , копія яких містяться в матеріалах справи, вона перебувала в приміщення фотостудії, що належить ФОП ОСОБА_1 , виконуючи договір про співпрацю на виконання разових робіт №7, в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 не перебуває, не є його працівником.

Суд критично оцінює наведені в Акті інспекційного відвідування №РВ 8450/2027/АВ від 18.11.2020 року доводи інспектора праці про те, що ОСОБА_2 перебувала на стажуванні у ФОП ОСОБА_1 , оскільки зазначене повністю спростовується зібраними доказами у справі, до того ж в акті не зазначено за якою саме посадою проводилося стажування ОСОБА_2 , а під час інспекційного відвідування остання відмовилася від надання пояснень на підставі ст. 63 Конституції України.

Водночас, суд звертає увагу, що із змісту акту інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №РВ 8450/2027/АВ від 18.11.2020 року та пояснень ОСОБА_1 слідує, що безпосереднє інспекційне відвідування за адресою фотостудії відбулося 12 листопада 2020 року, в той час як в протоколі про адміністративне правопорушення №РВ8450/2027/АВ/П/ПТ від 18.11.2020 інспектором праці зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 18 листопада 2020 року, що не підтверджено жодним доказом.

Відповідно до частин 1, 6 статті 6 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частина 2 статті 2 Кодексу законів про працю України визначає, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частинами 1,3 статті 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні контракту.

Статтею 626 ЦК визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З аналізу вказаних норм можна визначити відмінні ознаки трудових і цивільно-правових відносин. Згідно з трудовим договором: працівник виконує роботу за трудовою угодою; працівник приймається на роботу (посаду), як правило, включену до штатного розпису підприємства для виконання певної роботи (функції) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; висновок оформляється наказом роботодавця про прийняття працівника (за його заявою) на роботу; працівник підпорядковується внутрішньому трудовому розпорядку; роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові зарплату і забезпечувати умови праці та соціальні гарантії необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. При виконанні робіт (наданні послуг) за цивільно-правовим договором: оплачується не процес праці, а його результат; результат визначається після закінчення роботи; результат оформляється актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг); оплата проводиться на підставі актів; фізична особа, що виконує роботи (надає послуги), не підкоряється правилам внутрішнього трудового розпорядку, сама організовує свою роботу і виконує її на свій ризик; підприємство не повинно дотримуватися трудового законодавства.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

У зв`язку із зазначеним, виконання особою робіт або надання послуг може здійснюватися як на підставі трудового договору, так і на інших юридичних підставах, зокрема на підставі цивільно-правового договору. При виконанні робіт, наданні послуг на підставі трудового договору повинні бути дотримані вимоги трудового законодавства, а при укладанні цивільно-правового договору на виконання певної роботи або за надання певних послуг слід керуватися цивільним законодавством. При цьому немає прямої заборони закону в укладанні договорів цивільно-правового характеру на виконання робіт, які можуть виконуватись окремими працівниками.

Статтею 204 ЦК України, закріплено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст.7 КУпАП, ст.62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП.

Таким чином, оцінюючи всі докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, зважаючи на наявність цивільно-правового договору на виконання робіт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який не визнаний судом недійсним, не має ознак нікчемного договору, відповідачє вимогам законодавства, зокрема ст.ст.901-907 ЦК України, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Посилання інспектора на те що, укладений цивільно-правовий договір має ознаки трудового є необґрунтованими, оскільки Верховний суд у постанові від 26.05.2020 року у справі № 160/5315/19 зазначив, що якщо укладені цивільно-правові договори не визнані недійсними в судовому порядку, не мають ознак нікчемного правочину, то інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.3 ст. 41 , 213, 221, п.1, ч. 1 ст. 247, 283 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду М.А. Бердій