П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Невойт П.С., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління Держпраці у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , фізична особа підприємець, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.3 КУпАП,-

у с т а н о в и в :

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення №ЛВ 12034/1359/АВ/П/ПТ від 02.11.2021, 13.09.2021 (з моменту виялення) в ході інспекційного відвідування виявлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснюючи підприємницьку діяльність у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 фактично допустила до роботи працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника нав роботу в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибула, однак скерувала клопотання про повернення матеріалів адміністративної справи на доопрацювання, оскільки вважає, що протокол має ряд недоліків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Відповідальність за ч.3 ст. 41 КУпАП настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Як вбачається з протоколу ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги ч.1 ст. 21, ч.4 ст.24 КЗпП України, ПКМУ №413, що полягає у фактичному допуску до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника нав роботу в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Даних, з якої дати кожен з працівників приступив до виконання своїх обов`язків не надано.

Згідно ст.1 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 р. № 2694-XII, роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, і фізична особа, яка використовує найману працю.

Згідно ст. 1 Закону України «Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності» від 22.06.2012 р. № 5026-VI, роботодавець - юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

Відповідно до положень статті 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно достатті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи положення вказаних норм КЗпП України та ЦК України основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором метою є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно- правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу.

У відповідності укладеного договору №115 між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Мережа-Сервіс Львів» від 30.06.2020 останній, в якості посередника з працевлаштування надає персонал для виконання певної роботи.

Твердження ГУ Держпраці у Львівській області щодо неможливості одночасного залучення Виконавцем вказаних осіб до виконання Договору та виконання ними трудової функції як працівниками Виконавця є необґрунтованими, оскільки чинне законодавство не містить відповідної заборони.

Оскільки переданий в рамках господарського Договору аутстаффінгу з ФОП ОСОБА_1 персонал є найманими робітниками ПП «Мережа-Сервіс Львів», ФОП ОСОБА_1 не є та не може бути роботодавцем для зазначених громадян в межах трудових відносин.

У протоколі про адміністративне правопорушення фактично не зазначено об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, а також не конкретизовано вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В порушення вимог ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне порушення №ЛВ12034/1359/АВ/П/ПТ від 02.11.2021 складено лише 02.11.2021, хоча моментом виявлення «порушника» є 13.09.2021 дата інспекційного відвідування, тобто протокол складено за межами 24 годинного строку для його складання. Даний факт свідчить про порушення процедури складення зазначеного протоколу.

До протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодного доказу на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 законодавства про працю.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою, про вчинення діяння (діянь), яке (які) містять ознаки адміністративного правопорушення і він є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення, вимагаючи конкретного обвинувачення. Однак, у нашому випадку, у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не наведено жодного доказу, які б свідчили про факт порушення трудового законодавства, що є визначальним. У всякому разі будь-яких доказів, які б свідчили про це не наводиться.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного необхідно відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні»

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи положень ст.8, ст.62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суддя, дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наявності підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч.3 ст.44 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в її діях події і складу адміністративних правопорушень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя П. С. Невойт