Провадження 3/524/3732/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Пальчик О.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

27.11.2021 року о 04 годині 43 хв. в м. Кременчуці, по вул. Б. Хмельницького біля буд.110 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

У судове засідання, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, направив до суду пояснення із якого вбачається, що останній вину не визнає, відеоматеріали долучені до матеріалів справи не підтверджують те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відповідно скоїв адміністративне правопорушення, у жодному фрагменті відеозапису патрульними поліцейськими не було вжито заходів для встановлення реальних обставин подій, не з`ясовано у нього чи керував він транспортним засобом, визнавав він цей факт і чим обґрунтовує своє перебування у салоні автомобіля.

На його думку взагалі не можна визнати вказаний відеозапис за належний доказ, оскільки він поділений на декілька фрагментів, які записувалися у різний період часу, мають тривалі інтервали між зафіксованими уривками подій та не відображають цілісну картину обставин складення протоколу у цілому, а лише містять докази встановлення працівниками поліції обставини перебування особи у стані алкогольного сп`яніння і відмови від проходження від медичного огляду на стан сп`яніння.

Також не підтверджують факт керування транспортним засобом письмові пояснення свідків, в яких зазначено, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у зв`язку з визнаннями вказаної обставини, а самого факту керування транспортним засобом не бачили, оскільки запрошені були після приїзду працівників поліції.

Зафіксовані на відеозаписах події не узгоджуються з обставинами, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме щодо факту керування ним транспортним засобом. Враховуючи, що само по собі знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, позаяк саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, яке є обов`язковою складовою об`єктивної сторони вказаного правопорушення.

Просив суд справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, пояснення, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення основним завданням його є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу, прав та законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного та неухильного додержання Конституції і Законів України, поваги до прав, честі та гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала можливість настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно вимог ч. 1 ст. 245, ст. 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Такий порядок огляду на стан сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП.

Згідно ст. 266 ч.2, 3, 5 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як вбачається з протоколу про адміністративні правопорушення, який надійшов до суду, зазначено, що ОСОБА_1 , відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутній акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 .

З відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, самого огляду поліцейським патрульної поліції відносно ОСОБА_1 , також не проводилось. На відео особа веде себе адекватно ситуації, що склалась та пояснює, що автомобіль знаходиться в нерухомому стані та, що він ним не керував.

В даному випадку об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є саме керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), а його суб`єктом є будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст.12 КУпАП) на момент керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують їх увагу та швидкість реакції, незалежно від наявності чи відсутності посвідчення водія.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в пункті 27 роз`яснення, що керування транспортним засобом - це виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

З наведеного слідує, що само по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначення, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під руху для зміни напрямку руху та чи швидкості транспортного засобу, а отже знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в станів руху (знаходяться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

З переглянутих судом записів з нагрудних відео реєстраторів (бодікамер) працівників поліції, суд не знайшов підтвердження того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами , які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст.247 ч.1 п.1 КУпАП)

З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б безперечно доводили б факт керування, перебування в стані алкогольного сп`яніння водієм ОСОБА_1 .

Натомість, записи нагрудних відео реєстраторів працівників поліції, які є належними доказами, доводять, що вищевказаний автомобіль в русі не перебував, стояв на узбіччі з не увімкненим двигуном.

Інші матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення, з яким не погодився водій, рапорт, не є достатньо переконливим і їх не можна розцінювати в якості беззаперечних доказів скоєнням ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке встановлює ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Відповідно до висновків, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом"; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене та з огляду на положення КУпАП щодо доказування, об`єктивні докази, які б достеменно та "поза розумним сумнівом" свідчили про вчинене ОСОБА_1 порушення п.2.5 ПДР України, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В своєму рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

За таких обставин, беручи до уваги, надані до протоколу матеріали, вважаю, що суд, керуючись ст.62 Конституції України, має всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та тлумачить на його користь.

З огляду на наведене вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі на підставі ст. 247 п. 1 КУАП підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Постанова набирає чинності після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Суддя Оксана ПАЛЬЧИК