Справа № 583/23/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2021 року м. Охтирка Сумська область

Суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ярошенко Т.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236684 від 22.12.2020 року, РНОКПП НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.12.2021 року о 02 годині 45 хвилин на автодорозі поблизу лісового масиву Ківшар керувала транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме млява мова, почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою використання спеціального приладу Драгер Alcotester 6820 або в медичному закладі охорони здоров`я відмовилася, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Своїми діями скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи повідомленою про розгляд справи в установленому законом порядку (а.с.28), в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв від неї не надійщло.

Суд вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення особи про час і місце судового розгляду, однак вона не з`явилася та доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надала. Відповідно до положень ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП до таких не відноситься, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 . ЇЇ право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи повідомленою про розгляд справи вона не з`явилася, тобто уникає судового розгляду, цим самим має на меті уникнення нею адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення шляхом зволікання з розглядом справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ОСОБА_1 , знаючи, що відносно неї складено даний протокол, який направлено на розгляд до суду, ухилялася умисно від отримання судової повістки.

Так, розгляд справи судом призначався на 20 січня 2021 року на 09 год. 45 хв., про що на адресу ОСОБА_1 , вказану в протоколі, судом направлено судову повістку, а також інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб - сайті судової влади України, однак, поштовий конверт повернутий до суду з відміткою про відсутність адресата ( а.с.11,16-17).

Розгляд справи у зв`язку з цим повторно призначався на 03.02.2021 року на 09 год. 45 хв., на вказану у протоколі адресу ОСОБА_1 направлено судову повістку, однак згідно даних Укрпошти, вона не вручена (а.с.18). Також інформація про розгляд справи мається у відкритому доступі, розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.19), що свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаною про наявність відносно неї вказаного протоколу, який знаходиться на розгляді у суді, ухиляється від отримання судової повістки, переслідуючи мету уникнути адміністративної відповідальності.

Згідно довідки відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . На вказану адресу ОСОБА_1 направлено судову повістку, яка згідно даних Укрпошти вручена (а.с. 28). Крім того, на офіційному сайті Охтирського міськрайонного суду розміщено оголошення про виклик до суду ОСОБА_1 на 23.02.2021 року. Однак, вона до суду не з`явилася, будь-яких заяв від неї не надійшло.

Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності. Тому суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутність ОСОБА_1 , яка не повідомила про причину неявки та не подала будь яких заяв.

Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП), а завданнями провадження є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Факт скоєння правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236684 від 22.12.2020 року, а також іншими матеріалами справи, а саме письмовим поясненням свідка ОСОБА_2 (а.с.3) та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), якими підтверджується, що ОСОБА_1 в його присутності відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

До протоколу додано оптичний диск з відеозаписом, який ретельно перевірено та досліджено судом, з якого вбачається, що 22.12.2020 року о 02 годині 45 хвилин інспектором поліції зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та запропоновано пройти огляд в законному порядку з використанням газоаналізатора Alkotest 6810 Drager або в медичному закладі Охтирської ЦРЛ на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 в присутності свідка відмовилася (а.с. 6). Вказаний доказ є належним, допустимим, достатнім, яким підтверджується винуватість ОСОБА_1 та узгоджується з іншими доказами в їх сукупності.

Крім того, суд бере до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що у його присутності ОСОБА_1 відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, які також зазначені в протоколі та мається його підпис, які повністю узгоджуються разом з іншими належними доказами.

Будь-яких сумнівів щодо достовірності доказів, доданих до протоколу, у суду не виникає, суд вказані докази приймає до уваги як належні та допустимі.

Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським у відповідності до вимог діючого законодавства, зазначені письмові докази, досліджені судом, суд вважає достатньо переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою, одержані законним шляхом, а тому у суду не виникло жодних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєному.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, такими, що не викликають жодних сумнівів.

Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в скоєному доведена в судовому засіданні поза розумним сумнівом, так як наведені вище докази є в їх сукупності вагомими, чіткими і узгодженими між собою.

Згідно довідки Територіального сервісного центру № 5943 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області (Філії ГСЦ МВС) від 20.01.2021 року інформація про видачу посвідчення водія ОСОБА_1 відсутня (а. с. 12 ).

При призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, зокрема те, що ОСОБА_1 скоїла грубе порушення правил дорожнього руху, не є водієм, не має посвідчення водія, тому вважає за доцільне застосувати до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті за вказане правопорушення без позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 130, 268, 276, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень) в доход держави, що підлягає сплаті на рахунок: UA0018001, отримувач ГУК Сумській обл./Сумська обл./21081300, код за ЄДРПОУ 37970404, код бюджетної класифікації доходів 21081300, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 454 грн. на користь держави, що підлягає сплаті на рахунок: отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106, код отримувача 37993783, банк отримувач: Казначейство України (ЕАП), рахунок UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: судовий збір п. 5.

У відповідності із ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня отримання копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається в порядку примусового виконання та з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Т.О. Ярошенко