Справа № 461/7828/20 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 33/811/1795/20 Доповідач: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі судді апеляційного суду Головатого В.Я., за участю захисника Поваляєва П.О., представника Галицької митниці Держмитслужби України Хоми Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу захисника Поваляєва П.О. на постанову Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року,

встановив:

постановою Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 , виданий 20.11.2017 р., орган, що видав - 4601, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України,та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товару, який був предметом порушення митних правил виді штрафу в розмірі 59134,08 грн.

Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1415/20900/20 від 31 липня 2020 року конфісковано в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Галицької митниці Держмитслужби 615,96 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці.

Відповідно до постанови суду, 31.07.2020 р. близько 16 год. 03 хв. в зону митного контрою «червоний коридор» (вантажний напрямок) п/п Краковець митного поста «Яворів» Галицької митниці Держмитслужби прибув вантажний автомобіль марки «Volvo FH4X2T» реєстраційний номер НОМЕР_2 , напівпричіп марки «Schmits S01» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 який переміщував, згідно поданих товаросупровідних документів: CMR №0151515, рахунок-фактура №ZL44037 від 08.07.2020, рахунок-фактура №б/н від 27.07.2020, Рахунок-фактура №б/н від 27.07.2020, вантаж «транспортні засоби…», з Данії до України за ДКД ЕЕ №UA401020/2020/33655; ДКД ЕЕ №UA 401020/2020/33661; ДКД ЕЕ №UA 401020/2020/33639. Перед початком митного контролю ОСОБА_1 було надано для заповнення митну декларацію та роз`яснено митні правила. У ході проведення письмового декларування ОСОБА_1 заявив про наявність у нього особистих речей. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем № «449» Львівської митниці ДФС, під час проведення митного огляду було виявлено електронні пристрої, а саме: тонер-картриджі фірми Xerox в асортименті у кількості 18 шт. Жодних документів щодо вартості товару ОСОБА_1 не надав. ОСОБА_1 повідомив, що виявлений товар йому було передано в місці завантаження транспортних засобів для перевезення на територію України. Незадекларований товар знаходився в вантажному відсіку напівпричепу, а саме в автомобілі Шевроле Нубіра. Загальна вартість товару становить 59134,08 грн.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник Поваляєв П.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, винести нову постанову, про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки такий пропущено з поважних причин, а саме копія постанови захиснику була видана тільки 30.11.2020, про що свідчить розписка у справі. Однак неодноразово, а саме 23.11.2020, 24.11.2020, 25.11.2020 та 27.11.2020 йому повідомляли, що копію постанови видати не можуть з різних причин, а без повного тексту постанови, не знаючи мотивів та підстав визнання ОСОБА_1 винним, підготувати апеляційну скаргу було неможливим.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова суду першої інстанції незаконна та не вмотивована, розгляд справи мав формальний характер, пояснення ОСОБА_1 не сприймались, а долучені захисником характеризуючи дані на ОСОБА_1 та його посадова інструкція не досліджувались взагалі.

Зазначає, що автомобілі ОСОБА_1 було завантажено в Данії. ОСОБА_1 бачив, що в салоні автомобіля нічого немає. він закріпив автомобілі належним чином, тобто вчинив всі необхідні дії визначені його посадовою інструкцією, перевірка товару на ознаки наявності в ньому іншого товару не входить до його обов`язків. В подальшому ОСОБА_1 на митному посту заявив про весь вантаж, окрім цього вказав, що везе свій одяг та особисті речі. Його автомобіль було оглянуто, як і автомобіля, які були з товаром. З першого разу навіть особа, яка має необхідний досвід та знання, не виявила прихованих картриджів в багажнику. Далі ОСОБА_1 було скеровано для продовження оформлення і митний пост він покинув. Тільки після повторного огляду іншим працівником ПП, поза межами митного контролю, було виявлено товар в багажнику автомобіля в місці під поличками багажника, це призначено для запасного колеса. Тільки тоді ОСОБА_1 дізнався про прихований товар. Вказує, що ОСОБА_1 не мав прямого умислу провозити такий товар, оскільки він не знав та не міг знати про його наявність.

Заслухавши пояснення захисника Поваляєва П.О., який підтримав апеляційну скаргу, представника Галицької митниці Держмитслужби України Хому Т.Б., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до переконання, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

При цьому захиснику Поваляєву П.О. необхідно поновити строк апеляційного оскарження постанови постанову Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, підтверджується зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами, а саме протоколом про порушення митних правил №1415/20900/20 від 31 липня 2020 року, який відповідає вимогам ст. 494 МК України; копією контрольного талону для проходження по «червоному коридору»; митною декларацією ОСОБА_1 ; актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу; фототаблицею; фактурою; описом предметів від 31.07.2020 року; доповідною запискою; висновком експерта №5663 від 07.09.2020 згідно якого вартість товарів, вилучених протоколом про порушення митних правил №1415/20900/20 від 31.07.2020, на момент їх увезення на митну територію України (без урахування мита, ПДВ, які належить сплатити в Україні), визначена рівною: 59134,08 грн., та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об?єктивному взаємозв?язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

За змістом диспозиції ст. 472 МК України відповідальність за вказаною нормою несуть особи за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 "Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 19.05.1956 року, яка ратифікована Україною згідно Закону України від 01.08.2006 № 57-V "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів", приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; b) зовнішній стан вантажу і його упаковки; якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній; він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки.

Права та обов`язки перевізника визначені в ст. 191 Митного кодексу України.

За змістом положень ч. 2 ст. 191 МК України перевізники серед іншого зобов`язані: під час прийняття товарів до перевезення перевіряти точність відомостей щодо кількості вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування. У разі неможливості такої перевірки вносити відповідний запис до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Матеріалами справи встановлено, що перевезення вантажу на митну територію України здійснював ОСОБА_1 .

Крім того з матеріалів справи встановлено, що вантаж «транспортні засоби…», які ОСОБА_1 перевозив з Данії до України були у користуванні та не були опломбовані, що не перешкоджало ОСОБА_1 вільному огляду транспортних засобів.

Відтак, згідно ч.2 ст. 191 МК України, ОСОБА_1 , як перевізник зобов`язаний був оглянути та перевірити наявність будь-яких предметів у транспортних засобах, що ним зроблено не було.

До того ж, при вивченні матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що захисником Поваляєвим П.О. до суду першої інстанції подавалось клопотання про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, та закриття провадження у справі.

Умовою закриття провадження у справі за малозначністю є наявність всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Отже вимоги викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 472 МК України є безпідставні.

Вищеописані дані суду та досліджені в процесі судового розгляду докази у своїй сукупності свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України, оскільки відповідно до п.37 ст.4 МК України, ОСОБА_1 , як перевізник був відповідальний за перевезення вищевказаного товару.

На підставі наведених доказів, суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 472 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товару, який був предметом порушення митних правил, а саме 59134,08 грн., та конфіскації в дохід держави вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1415/20900/20 від 31 липня 2020 року товар. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_1 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП мети адміністративних стягнень.

З огляду на це, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України є доведеною в повному обсязі, та на нього накладене стягнення у межах санкції статті, а тому постанова Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року є законною, обґрунтованою, та підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 530 МК України, ст. 294 КУпАП,

постановив:

поновити захиснику Поваляєву П.О. строк апеляційного оскарження постанови Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Поваляєва П.О. без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Головатий В. Я.