Справа № 428/5413/21
Провадження №3/428/1430/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Бойко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли зі Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , фізичну особу підприємця, який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № СМУ1234/1110/АВ/П/ПТ від 04.06.2021 року про адміністративне правопорушення, 04 червня 2021 року за місцем проведення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , площадка, яка огороджена парканом, мається розпізнавальна табличка стеклобой було виявлено, що ОСОБА_1 , будучи фізичною особою підприємцем, допустив порушення трудового законодавства в частині фактичного допуску до роботи 5 працівників, які працювали на території здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 , без оформлення трудових відносин будь-яким чином.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, однак до суду для надання пояснень не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надав. Таким чином особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою відповідно до положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП України про день, час та місце розгляду справи не з`явилася, про причини неявки не повідомила, суд, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких в передбаченому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення № СМУ1234/1110/АВ/П/ПТ від 04.06.2021 року обставин вказано про порушення Законодавства про працю України ОСОБА_1 , що викладені в акті інспекційного відвідування від 04.06.2021 року.

Вказані дії уповноваженою особою Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці кваліфіковано за ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Диспозиція вказаної норми передбачає відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Отже, диспозицією частини третьої статті 41 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Тобто, визначальним для наявності складу даного правопорушення є фактичний допуск до роботи, тобто виконання функціональних обов`язків, які передбачає той чи інших рід занять та оплата праці за її виконання без оформлення трудового договору.

Об`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, є встановлені законодавством права громадян на працю, на оплату праці, на охорону праці, на соціальній захист у випадку втрати годувальника чи працездатності.

Об`єктивна сторона передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, щодо нашої ситуації, є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу або необережністю, внаслідок яких буде порушене право найманого працівника.

Суб`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП є працівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також громадяни, які є суб`єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, були надані наступні письмові докази:

протокол про адміністративне правопорушення № СМУ1234/1110/АВ/П/ПТ від 04.06.2021 року;

копія акту позапланового заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сферах праці від 04.06.2021 року № СМУ1234/1110/АВ;

копію припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю № СМУ1234/1110/АВ/П від 04.06.2021 року;

копія направлення на проведення інспекційного відвідування від 21.05.2021 р. № 223/4.6;

копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

При цьому суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Такі самі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).

Об`єктива сторона правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , викладена в протоколі про адміністративне правопорушення не чітко, без зазначення усіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Аналізуючи та оцінюючи усі надані зазначені докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достатніми доказами, виходячи із такого.

Фактично у судовому засіданні з доданих до протоколу про адміністративне правопорушення письмових матеріалів не встановлено, що ОСОБА_1 здійснив фактичний допуск до роботи працівників (5 осіб) та виконання ними роботи за місцем провадження господарської діяльності ОСОБА_1 . Інші докази цього твердження, окрім акту інспекційного відвідування, який не ґрунтується на належних та допустимих доказах, у справі відсутні. Відповідно акт інспекційного відвідування, який складений зацікавленими справі особами, суперечить дослідженим під час судового розгляду доказам та не підтверджується будь-якими іншими доказами, не може бути визнаний єдиним достатнім доказом у справі.

Зокрема, відсутні будь-які пояснення вказаних осіб з обставин події, як відсутні і пояснення свідків осіб які нібито виконували роботу за місцем провадження господарської діяльності ОСОБА_1 . До того ж, матеріали справи не містять жодних відомостей про вказаних 5 осіб, що дозволили б здійснити виклик останніх в судове засідання та відібрання від них пояснень з обставин події, вказаної в протоколі.

Таким чином судом встановлено, що у справі немає достатніх достовірних доказів, які доводили б те, що ОСОБА_1 у будь-якій формі допустив найманих працівників до робіт на території здійснення господарської діяльності, визначивши їм певний обсяг трудових обов`язків, зобов`язав підкорятися правилам внутрішнього трудового розпорядку та виплачувати їм заробітну плату, забезпечувати умови праці. Будь-яких об`єктивних даних, які б безперечно свідчили про факт допущення до роботи без укладення трудових договорів вищевказаних працівників, в протоколі не наведено і до нього не додано.

Крім того, до протоколу не долучено жодного доказу, який би підтверджував, що 5 осіб, перебуваючи у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення місці, виконували покладені на них обов`язки чи надавали послуги (не встановлено обов`язки, оплата за виконану роботу та інше).

Отже, сукупність вищенаведених обставин вказує на недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у порушенні вимог статей 21, 24 КЗпП України - фактичному допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що 5 осіб були допущені до оплачуваної роботи без належного оформлення трудових відносин.

Інших доказів щодо вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, суду не надано.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». За рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», в розумінні суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, в решті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим.

Виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

Однією з гарантій та засадою кримінального провадження є безпосередність дослідження показань судом (ст.ст. 7, 23 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Досліджені безпосередньо у суді докази ставлять під обґрунтований та розумний сумнів наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, оскільки у справі не доведено те, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець допустив до роботи працівників за місцем проведення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , площадка, яка огороджена парканом, мається розпізнавальна табличка стеклобой, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, без оформлення трудового договору (контракту).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, та в діях ОСОБА_1 за обставин зазначених в протоколі, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 1, 7, 9, 33-35, 41, 247, 268, 276, 277, 278, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП, закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Сєвєродонецького міського суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н. В. Бойко