ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Володимир-Волинський

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященко О.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , захисника Шестерніна В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працює водієм ТОВ «Олія Волині», за ст.ст. 124, 130 ч.4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №071050, складеного 01 серпня 2021 року поліцейським СРПП Володимир-Волинського РВП ГУНП Шпачуком Д.В., вбачається, що 01 серпня 2021 року о 22 год 05 хв по вул. Гайдамацькій в м.Володимир-Волинський, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen LT28 р.н.з. НОМЕР_1 , в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не вибрав безпечної швидкості руху під час паркування вказаного автомобіля, не зміг зупинити транспортний засіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Пежо р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.12.2 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №071244, складеного 02 серпня 2021 року інспектором СРПП Володимир-Волинського РВП ГУНП Тороканцем І.П., вбачається, що 01 серпня 2021 року о 22 год 05 хв по вул. Гайдамацькій в м.Володимир-Волинський, ОСОБА_1 вживав алкоголь (пиво Арсена міцне) після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, чим порушив вимоги п.2.10є ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Лященка О.В. від 13.12.2021 року, справи про адміністративні правопорушення №154/2774/21, провадження № 3/154/1280/21, № 154/2775/21, провадження № 3/1281/689 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.4 ст. 130 Кодексу України, об`єднано в одне провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе у вчиненому не визнав, суду пояснив, що 01 серпня 2021 року близько 22 год він приїхав до місця свого колишнього проживання у двір будинку по АДРЕСА_2 , де проживає його колишня дружина. Він, керуючи автомобілем Volkswagen LT28 р.н.з. НОМЕР_1 , під час паркування зачепив власним автомобілем автомобіль марки Пежо р.н.з. НОМЕР_2 , який належить потерпілому, однак моменту зіткнення не відчув, оскільки воно було незначним, і спокійно пішов до своєї колишньої дружини, де перед сном випив алкогольного пива. Через деякий час він зустрівся з сусідом ОСОБА_2 і вони виявили незначне пошкодження авто. Оцінивши розмір збитків, він добровільно компенсував витрати потерпілому і вони розійшлись. Дружина ОСОБА_2 повідомила про цю подію поліцію.

Потерпілий ОСОБА_2 підтвердив пояснення ОСОБА_1 та пояснив, що поліцію не викликав, претензій до сусіда він не мав і не має з приводу ДТП та пошкодження автомобіля.

Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 а також дослідивши зібрані у справі докази, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малафєєва проти Росії» («Malafeyeva vs Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin vs. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. В даній справі особа, яка склала протокол самоусунулась від процесу доказування, а зібрані у справі докази не відповідають вимогам закону та/або не можуть бути визнані судом належними і допустимими з підстав, викладених нижче вище.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У зв`язку з цим суд провів розгляд справи за наявними матеріалами справи та прийшов до наступних висновків.

Згідно диспозиції ст.124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна,

Як вбачається з тексту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується порушення п.12.2 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

Відповідно до п.12.2 ПДР, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Жодних даних у справі по те, що ОСОБА_1 , паркуючись у дворі житлового будинку, здійснював це у темну пору доби ( в літній період) та в умовах недостатньої видимості, із швидкістю руху такою, що позбавляло його можливості зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги і це потягло за собою зіткнення з автомобілем потерпілого, в матеріалах справи не має.

Як вбачається з пояснень осіб, які беруть участь у справі, а також з рапорту чергового поліції, повідомлення про дану ДТП надійшло від громадянки ОСОБА_3 . Потерпілий поліцію не повідомляв і претензій до ОСОБА_1 з даного приводу не мав.

Відсутні в матеріалах справи будь-які докази на спростування доводів ОСОБА_1 про те, що він не знав про свою причетність до зіткнення автомобілів, оскільки не відчув зіткнення, яке було незначним.

Згідно з диспозицією ч.4 ст.130 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Оскільки в ході розгляду справи відсутні будь-які фактичні дані про те, що ОСОБА_1 знав про свою причетність до дорожньо-транспортної пригоди, тому він не порушив вимог п.2.10є ПДР, що тягне за собою його притягнення до відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП.

На підставі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дія вказаних презумпцій рівнозначно поширюється також на процес доказування у справах про адміністративні правопорушення. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягуються до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правова позиція КАС ВС у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

За таких обставин факт вчинення правопорушення, передбаченого ст.124, ч.4 ст.130КУпАП, є недоведеним.

Розглядом справи в суді встановлено, що обставини, які були викладені у протоколі про притягнення його до відповідальності не знайшли свого підтвердження та не доводяться належними та допустимими доказами.

За таких умов самі по собі протоколи про адміністративні правопорушення не можуть бути беззаперечними доказами вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Отже, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, а відтак і ч.4 ст.130 КУпАП, а тому вважаю, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.9, 36, 247 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко