№566/1355/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року смт Млинів Рівненської області

Суддя Млинівського районного суду Рівненської області Бандура А.П. розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції №1 Дубенського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області

_____________________________________________________________________________

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

жителя АДРЕСА_1 ,

місце роботи, посада: приватний підприємець

документ, що засвідчує особу: паспорт НОМЕР_1 , виданий 16 жовтня 2014 року, Дубенським РВ УДМС України в Рівненській області

за ч.1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення від 26 жовтня 2021 року серії ВАБ № 728549 вбачається, що 26 жовтня 2021 року близько 10 години 20 хвилин при перевірці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в смт.Млинів по вул.. Рівненська, було встановлено, що гр. ОСОБА_2 допустила порушення правил карантину людей від Covid-19, а саме було відсутнє маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції та не пред`явила зелений сертифікат про вакцинацію, чим порушила п.3. п.п.12 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року та п.3-6 п.п. 4 та протокол №82 ТЕБ та НС Млинівської селищної ради від 25 жовтня 2021 року.

В судовому засіданні, 03 грудня 2021 року, ОСОБА_2 своєї вини не визнала.

16 грудня 2021 року, до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 в якому вона вказала, що, дійсно, є підприємцем та здійснює роздрібну торгівлю непродовольчими товарами і станом на 26 жовтня 2021 року орендувала кіоск « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по вул. Рівненській смт. Млинів, проте від самого початку оренди торгівля в даному магазині їй не приносила достатнього прибутку для забезпечення її потреб, в тому числі і для оплати орендної плати за магазин. Нею було прийняте рішення про припинення торгівлі в даному магазині та пошуку кращого місця для торгівлі.

Станом на момент складання даного протоколу, власниця магазину була проінформована про її, ОСОБА_2 , рішення щодо припинення торгівлі в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », більшість товарів, які вона продавала, уже були забрані з магазину. Також, як вбачається із долучених поліцейськими до протоколу фотосвітлин фасаду магазину, на магазині була відсутня табличка «Відкрито». Вона відімкнула даний магазин для того, щоб вимкнути опалення та забрати товари, які залишалися в магазині додому.

В цей час зайшли працівники поліції та склали на неї протокол. Проте на час складання протоколу відвідувачів у магазині не було, а торгівля не велася.

У зв`язку із завершенням торгівельної діяльності у даному магазині, вона підготовлювала магазин до здачі власнику. За день до складання протоколу вона мила підлогу магазину, на якій була наклеєна вже стара, зношена стрічка, яка слугувала як маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції. Вона здерла дану стрічку, оскільки та мала не привабливий вигляд та вирішила не поновлювати, оскільки не мала більше наміру торгувати в даному магазині.

Також поліцейські наполягали на тому, щоб вона показала сертифікат про вакцинацію, проте станом на складання протоколу вона дійсно була записана в чергу на вакцинацію. Станом на 15 грудня 2021 року вона має дві прививки, які забезпечують захист від COVID - 19.

Просить справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять жодних відомостей, як б свідчили про приймання нею відвідувачів у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в свою чергу спростовує порушення п.3.5 Постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, не знайшла свого підтвердження в ході судового засідання.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частин 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями частини 1 ст. 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно абз. 16 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III, карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III, карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III, питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Відповідно до ст. 41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III, особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано докази відсутності на підлозі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » маркування між відвідувачами на відстані 1,5 м, однак не додано жодного доказу на підтвердження того, що момент складання протоколу ОСОБА_2 здійснювала торгівлю, що виключає у даному випадку вчинення останньою правопорушення, за яке передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Крім того, до даного протоколу, на доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, уповноваженою особою не було надано пояснення відвідувачів магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Більше того, ОСОБА_2 у своїх поясненнях, які були надані нею, вказує, що на момент складання даного протоколу вона, фактично, свою підприємницьку діяльність (торгівлю) вже не здійснювала, а в магазині проводилися роботи, необхідні для його закриття, тоді як матеріалами справи дані її твердження жодним чином не спростовуються, так як відповідно до наданих фотознімків - відвідувачів у магазині не було, і даний магазин майже порожній.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях.

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст.62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку.

Одним із елементів презумпції невинуватості є тлумачення всіх сумнівів на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Крім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 , порушила вимоги п.п. 12 п. 3 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, однак, станом на час вчинення адміністративного правопорушення, 04 вересня 2021 року, підпункт 12 пункту 3 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину тазапровадження обмежувальнихпротиепідемічних заходівз метоюзапобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» був виключений.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в такому процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25).

Разом з тим надані поліцейськими докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.

На підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності поліцейськими суду надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення осіб - свідків, в яких зазначено лише, що ОСОБА_2 відмовилася підписувати протокол, та не було зазначено чи здійснювалась торгівля та чи перебували покупці в магазині, та фото з магазину, в тому числі фото вхідних дверей, де була відсутня табличка відкрито та часткове фото з підлоги магазину, де лише видно частину магазину та не видно наявність та відсутність товарів в магазині та покупців.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд. За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обгрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону - застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосування її зворотної дії в часі, указівка на сам закон, то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.

Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Каге1іп v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження в останній на підставі п. 1. ст. 247 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro гео», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

На підставі наведеного,

керуючись ст.ст. 33-35, ст.44-3, ч.1 ст.247, 280, 283, 284, 294 КУпАП,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП - звільнити.

Матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП провадженням закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2021 року.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Млинівський районний суд Рівненської області, який виніс постанову.

Суддя: А.П. Бандура