Справа № 265/946/21
Провадження № 3/265/663/21
П О С Т А Н О В А

26 лютого 2021 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, Козлов Д. О., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції № 2 Маріупольського районного Управління поліції ГУ НП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої барменом у ФОП ОСОБА_2 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , а мешкає по АДРЕСА_2 , за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 представниками поліції обвинувачується в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, на підставі складеного протоколу від 4 лютого 2021 року, в якому зазначено, що 4 лютого 2021 року об 11-00 год., ОСОБА_1 знаходилась на робочому місці в кафе ФОП ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 та здійснювала прийом відвідувачів при відсутності нанесення маркування для перебування у черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менше ніж 1,5 метра, чим порушила пп. 14 п. 2 Постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину не визнавала, вказуючи, що у приміщенні кафе по АДРЕСА_3 , де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_2 , відповідне маркування для перебування у черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менше ніж 1,5 метра було у наявності, хоча й було погано видно, на що вона вказувала працівникам поліції, які, однак, на це не зважили. Додавала, що вона офіційно не працевлаштована у ФОП ОСОБА_2 . Просила суд її виправдати.

На підставі письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 4 лютого 2021 року працівникам поліції, остання вказувала, що вона 4 лютого 2021 року біля 11-00 год., працюючи барменом у ФОП ОСОБА_2 в кафе «Шайба» по бул. Меотиди 22-А дійсно здійснювала прийом відвідувачів. При цьому на підлозі було відсутнє маркування дотримання дистанції відвідувачами, яка затерлась з часом.

На підставі виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, будучи зареєстрованим по пров. Банному 5 в м. Маріуполі, який здійснює розбірну торгівлю по бул. Меотиди 22-А в м. Маріуполі алкогольними та тютюновими виробами, що підтверджується рішенням від 12 червня 2020 року про державну реєстрацію потужностей та чеками про оплату відповідної ліцензії ФОП ОСОБА_2 .

Факт виявленого 4 лютого 2021 року по бул. Меотиди 22-А в м. Маріуполі правопорушення зафіксований рапортом поліцейського ОСОБА_3 та долученим до нього фото з місця події, на якому, однак, не видно, що у приміщенні по бул. Меотиди 22-А в м. Маріуполі відсутнє маркування відповідно до пп. 14 п. 2 Постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236.

Таким чином суд не приймає до уваги рапорт працівника поліції, оскільки він не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Суд зазначає, що за пп. 14 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції на 4 лютого 2021 року) на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менш як 1,5 метра.

Суд зауважує, що підставою притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Зокрема, ст. 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду даної адміністративної справи судом не було встановлено підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки у її діях не було встановлено складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Так суд зауважує, що доводи ОСОБА_1 , щодо наявності маркування для перебування у черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менше ніж 1,5 метра у приміщенні по бул. Меотиди 22-А в м. Маріуполі, не були спростовані зібраними відносно неї працівниками поліції матеріалами адміністративної справи.

Також суд звертає увагу, що відповідальність станом на 4 лютого 2021 року за дотримання пп. 14 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» покладено було безпосередньо на ФОП ОСОБА_2 , який саме здійснює господарську діяльність з обслуговування відвідувачів в приміщенні по АДРЕСА_3 , оскільки він повинен був відповідати за наявність маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менш як 1,5 метра у такому закладі.

Такий обов`язок не може бути покладений на ОСОБА_1 , оскільки доказів її офіційного працевлаштування у ФОП ОСОБА_2 немає, як й відсутні докази покладення посадових обов`язків на ОСОБА_1 в частині нанесення саме нею з метою дотримання дистанції між відвідувачами не менш як 1,5 м. маркування у приміщенні, де ФОП ОСОБА_2 здійснює свою господарську діяльність.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 9 вересня 2011 року, заява № 16347/02, п. 1 резолютивної частини рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року, заява № 17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП у вигляді штрафу відносно фізичних осіб в розмірі від 17 000 грн. до 34 000 грн. може бути за своєю каральною метою співвіднесена із санкцією за кримінальний злочин.

Отже, на підставі положень та тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

На підставі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При цьому за ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на наведене вмотивування, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, закрити через відсутність в діях останньої складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя