Провадження № 3/644/2398/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2021 р. м.Харків

Суддя Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Шевченко С.В., розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3 КУпАП :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює ФОП « ОСОБА_2 », Буфет, адміністратором, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

встановив:

До суду для розгляду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серія ВАБ№470115, складений 26.10.2021 року у відношенні ОСОБА_1 , що працює ФОП « ОСОБА_2 », Буфет, адміністратором, відповідно обставин викладених в якому, 26.10.2021 року в період часу з 11-30 годин до 12-20 годин в приміщенні закладу Буфет ФОП « ОСОБА_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , не проводився температурний скринінг відвідувачів закладу безконтактним методом, чим ОСОБА_1 порушено п.8 Постанови МОЗ України головного санітарного лікаря N13 від 06.10.2021 року, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 про дату розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник ОСОБА_1 адвокат Аніщенко К.М. надала суду клопотання про закриття провадження по справі в якому вказала, що у справі відсутні докази перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з закладом ФОП « ОСОБА_2 », ОСОБА_3 . Крім того, у протоколі немає даних понятих та їхніх пояснень, що робить неможливим встановлення свідків події вказаної в протоколі. Також, представник вказала, що протокол про адміністративне правопорушення не містить нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Вказала, що обставини вказані в протоколу не відповідають дійсності, оскільки в закладі громадського харування відповідно п.8 Постанови головного санітарного лікаря України №13 від 06.10.2021 року здійснюється вимірювання температури відвідувачів безконтактним методом. Безконтактний термометр знаходиться у касира на барній стійці, який приймає замовлення у відвідувачів. не погодилася з визначенням самого поняття «скринінг», вказал, що це поняття означає стратегію в організації охорони здоров`я, спрямованку на виявлення захворювань у клінічно безсимптомних осіб в популяції. Розрізняють масовий(універсальний) скринінг, до якого притягуються усі особи з певної категорії і селективний скринінг, вживаний в групах. У державах пострадянського простору для позначення скринінгу, помилково також використовується термін диспансеризація.

Зауважила, що вказане поняття не має жодного відношення до вимірювання температури, як це зазначено в п.8 Постанови кабінету міністрів №13 від 06.10.2021 року. Представник вказала, що диспозиція ч.1 ст. 44-3 КУпАП має бланкетну конструкцію, відповідно серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначено, яку конкретно заборону відповідного пункту нормативно-правового акту, яким встановлюються правила карантину, що порушила особа, відносно якої складений протокол. Відповідно до преамбули Постанови, вона винесена відповідно до ст. 40 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та на виконання Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року, №211. Стаття 40 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначає повноваження Головного державного санітарного лікаря України. При цьому, у Головного державного санітарного лікаря України відсутні повноваження на встановлення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм. Зазначеною статтею лише передбачено повноваження Головного державного санітарного лікаря України на внесення на затвердження центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, проекти актів, якими встановлюються державні санітарні норми та правила, санітарно-епідеміологічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (абз. 2 п.п. «а» ч. 1 ст. 40 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»).Зауважила, що затвердженні протиепідемічні заходи в закладах громадського харчування на період карантину затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України від 06.10.2021, №13, носять рекомендаційний характер та не є актом законодавства, яким встановлюються правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, в розумінні ст. 44-3 КУпАП та вказала, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення та не може самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя. Оскільки, з протоколу вбачається порушення ОСОБА_1 п.8 Постанови МОЗ Головного державного санітарного лікаря України на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 06.10.2021 року №13, які носять рекомендаційний характер, і не є актом законодавства, яким встановлюються правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, за порушення яких передбачена адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП., також враховуючи заборону суду самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, вказала про відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. Крім того, ані пояснень свідків, ані відеозапису з боді-камери поліцейського, ні фотокарток матеріали справи не містять. Суду не надано жодного доказу, який би підтвердив той факт, що ОСОБА_1 здійснювала обслуговування відвідувачів, без вимірювання температури тіла безконтактним методом. Зазначила про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.44-3 КпАП України у відношенні ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, доходить наступного.

Відповідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленого законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як зазначено в статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення згідно з приписами ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом положень ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними, достатніми та допустимими доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стандарт доведеності вини поза розумним сумнівом).

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень ст.251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення, офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. При цьому формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини.

Відповідно ч.1 ст.44-3 КУпАП відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення- це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкта; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкта; г) суб`єктивної сторони.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення. Безпосередній об`єкт, це встановлені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування правила дотримання карантину. Для цілей статті 44-3 КУпАП рішеннями органів місцевого самоврядування є нормативно-правові акти: рішення сесії місцевої ради, рішення виконавчого комітету місцевої ради. Для цілей цієї статті використовуються наступні нормативні акти як джерела вищевказаних правил: Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб»; Основи законодавства України про охорону здоров`я; Кодекс цивільного захисту України; Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», рішення органів місцевого самоврядування (рішення сесії, рішення виконкому). Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.1ст.44-3 КУпАП виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. КУпАП не передбачає дотримання постанов Кабінету Міністрів України, рішення обласних державних адміністрації, однак, виходячи з норм Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» на ці органи покладаються завдання щодо забезпечення захисту населення від інфекційних хвороб. Так, при облдержадміністраціях утворюються та діють комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, які у свою чергу установлюють на території області контрольно-пропускні пункти (карантинні пости). Згідно Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. На територіях, де встановлено карантин, місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування надається право: залучати підприємства, установи, організації незалежно від форм власності до виконання заходів з локалізації та ліквідації епідемії чи спалаху інфекційної хвороби; залучати для тимчасового використання транспортні засоби, будівлі, споруди, обладнання, інше майно підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, необхідне для здійснення профілактичних і протиепідемічних заходів, із наступним повним відшкодуванням у встановленому законом порядку його вартості або витрат, пов`язаних з його використанням; установлювати особливий режим в`їзду на територію карантину та виїзду з неї громадян і транспортних засобів, а у разі необхідності проводити санітарний огляд речей, багажу, транспортних засобів та вантажів; запроваджувати більш жорсткі, ніж встановлені нормативно-правовими актами, вимоги щодо якості, умов виробництва, виготовлення та реалізації продуктів харчування, режиму обробки та якості питної води; установлювати особливий порядок проведення профілактичних і протиепідемічних, у тому числі дезінфекційних, та інших заходів; створювати на в`їздах і виїздах із території карантину контрольно-пропускні пункти, залучати в установленому порядку для роботи в цих пунктах військовослужбовців, працівників, матеріально-технічні та транспортні засоби підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, частин та підрозділів центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку. Суб`єкт адміністративного проступку загальний фізична осудна особа, яка досягла на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України (стаття 2 КУпАП).

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Диспозиція ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Диспозиція зазначеної статті є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обовязки осіб, передбачених в умовах карантину. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обовязковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції повязане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо порушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia»,рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У відповідності ст.41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2" (в редакції від 16.03.2020 року) на усій території України з 12.03.2020 року встановлено карантин.

В силу положень частини 1 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення, уповноваженою на те посадовою особою, складається протокол. А згідно з частиною 2 цієї ж статті, він складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Таким є загальний порядок початку провадження у справі про адміністративне правопорушення. Посадова особа, яка склала протококол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 , не вказала, який саме нормативно-правовий акт або рішення органу місцевого самоврядування щодо правил карантину людей, чи санітарно-гігієнічні, чи санітарно-протиепідемічні правила, рішення органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами порушила ОСОБА_4 . Тобто, в зазначеному протоколі не здійснена кваліфікація діяння згідно з об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП. При цьому суд зазначає, що питання кваліфікації діяння будь-якої людини, як адміністративного правопорушення є першочерговим завданням поліцейського, оскільки в силу положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, саме особа, яка склала протокол повинна була встановити наявність і події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП в діяннях ОСОБА_1 для чого на підставі частини 1 статті 256 КУпАП обов`язково зазначити у протоколі, які ж саме правила порушила остання своїм діянням, чи то правила щодо карантину людей, чи санітарно-гігієнічні, чи санітарно-протиепідемічні правила або, що він порушив рішення органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як вбачається з протоколу, 26.10.2021 року в період часу з 11-30 годин до 12-20 годин в приміщенні закладу Буфет ФОП « ОСОБА_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , не проводився температурний скринінг відвідувачів закладу безконтактним методом, чим ОСОБА_1 порушено п.8 Постанови МОЗ України головного санітарного лікаря N13 від 06.10.2021 року, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 44-3 КУпАП. Тобто, відповідною посадовою особою, я не зазначено правила щодо карантину людей, чи санітарно-гігієнічні, чи санітарно-протиепідемічні правила або рішення органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, вимоги яких порушила ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що обов`язок суду (у справах про адміністративні правопорушення) перевірити чи є в діянні людини усі ознаки того складу адміністративного правопорушення, у вчиненні якого його підозрює поліцейський, і здійснити це суд може тільки в межах вже здійсненої поліцейським кваліфікації яка, у цій справі, полягає у визначенні порушення тих правил і того рішення органу місцевого самоврядування, які передбачені статтею 44-3 КУпАП і які міг порушити правопорушник.

Суд не може перебирати на себе функції інших органів влади, зокрема й функції виконавчої влади в особі посадових осіб поліції функцією яких, серед іншого, є визначення наявності в діянні конкретної людини складу того чи іншого адміністративного правопорушення, тобто суд не має права з власної ініціативи здійснювати кваліфікацію діяння, суд може тільки перевірити правильність вже здійсненої кваліфікації. Зміст наданого суду протоколу вказує на те, що особа, яка склала протокол не визначила наявність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП, оскільки не визначив які ж саме правила або яке ж саме рішення органів місцевого самоврядування з тих, що передбачені цією статтею вона порушила.

В протоколі про адміністративне правопорушення поліцейський зазначив, що ОСОБА_1 були порушені вимоги пункту 8 Постанови Міністерства охорони здоров`я № 13 від 06.10.2021 року ГДСЛ України, відтак вчинено правопорушення, передбачене статтею 44-3 КУпАП. При цьому додана поліцейським до протоколу копія цієї постанови вказує на те, що її було прийнято не Міністерством охорони здоров`я України, а затверджено постановою Головного державного санітарного лікаря України від 06.10.2021 року №13, якою викладено у новій редакції «Протиепідемічні заходи в закладах громадського харчування на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Здійснюючи правосуддя, суддя є незалежним та керується принципом верховенства права (частина 1 статті 129 Конституції України), який у тому числі передбачає застосування судом Конституції України, як норм прямої дії, що мають найвищу юридичну силу, оскільки закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй (стаття 8 Конституції України).

Також суд відзначає, що ще одним аспектом принципу верховенства права, яким він керується є те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах поноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієї та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).

Головний державний санітарний лікар України може вносити на затвердження центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, проекти актів, якими встановлюються: державні санітарні норми та правила, санітарно-епідеміологічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (пункт "а" частини 1 статті 40 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»).

Тому, що стосується постанови Головного державного санітарного лікаря України, і зокрема пункту 8, який на думку поліцейського охоплюється статтею 44-3 КУпАП, то з огляду на положення частини 2 статті 19 Конституції Украни та положення судом законів (якими визначено органи, що мають право розробляти і встановлювати правила карантину людей та санітарно-гігієнічні чи санітарно-протиепідемічні правила і норми), названу постанову Головного державного санітарного лікаря України, суд не може застосувати як акт законодавства, який охоплюється статтею 44-3 КУпАП.

Оскільки посадові особи органів державної влади, до яких відноситься і Головний державний санітарний лікар України (стаття 32 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення"), повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а Конституція України чи Закони України не передбачають право Головного державного санітарного лікаря України затверджувати чи встановлювати і вводити в дію у якості норматинво-правових актів правила щодо карантину людей або санітарно-гігієнічні чи санітарно-протиепідемічні правила і норми, вказаний акт не охоплюється дією статті 44-3 КУпАП та загалом порушення постанови Головного державного санітарного лікаря України 13 від 06.10.2021 року не охоплюється об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП.

Посадовою особою, яка склала протокол до матеріалів справи не додано жодного доказу, який би підтверджував обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, як то відеозапис з камери нагрудного відеореєстратору, належним чином оформлені фото, пояснення свідків. Більш того, в протоколі зазначено про відсутність свідків правопорушення.

Також, особою якою складено протокол про адміністративне правопорушення не додано до протоколу посадової інструкції ОСОБА_1 , з якої вбачається, що остання є особою до обовязків якої відноситься контроль за дотриманням протиепідемічних заходів на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), впровадження та забезпечення дотримання в магазині санітарних норм, як то контроль за наявністю маркування для черги, дезинфекційних засобів, захисних засобів у працівників.

Відповідно до ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які помякшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд позбавляється статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 ст.251 КУпАП передбачено, що обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.61 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За змістом загальних норм Європейської конвенці їз прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За вказаних обставин, відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, суд оцінює критично, та приймаючи до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, виходячи з принципів верховенства права та презумпції невинуватості, визначених ст.ст. 8, 62 Конституції України, враховуючи, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення суть правопорушення не розкриває всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною статтею, вважає, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП України, суд,

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Шевченко С. В.