КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/351/2021
Головуючий в суді першої інстанції: Щебуняєва Л.Л.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 30 травня 2020 о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi» з номерним знаком НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги, 84 В, в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується із постановою суду першої інстанції та вважає її такою, що порушує його права.

ОСОБА_1 зазначає, що суд порушив його право на захист, оскільки розглянув справу без його участі, в той час як він перебуваючи на лікарняному, просив свого захисника, з яким попередньо розірвав договір, подати до суду клопотання про відкладення.

Апелянт вказує, що на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано низка порушень, а саме: на відео не видно обличчя порушника; свідки не представилися та не вказали своїх анкетних даних; свідкам не роз`яснено їх прав та обов`язків; відеозапис неповний та не містить подій, які були в подальшому.

На думку ОСОБА_1 , суд був зобов`язаний задовольнити клопотання про виклик свідків, оскільки у апелянта були сумніви щодо того, що особи, які поставили свої підписи у протоколі і особи, які зображені на відеозаписі - це одні й ті ж самі люди.

Апелянт зазначає, що вказівка у протоколі на те, що він відмовився від проходження медичного огляду - не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки після розмови із захисником він наполягав на проходженні медичного огляду, однак поліцейський не хотів його слухати та вимкнув відеозапис.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, будь-яких клопотань про відкладення чи про поважність причин неявки до суду не направляв, на підставі ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційним судом розглянуто апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, чим позбавив його права на захист.

Апеляційний суд вважає зазначені доводи необґрунтованими та зазначає, що та обставина, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може бути визнана безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на наступне.

У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції неодноразово призначав дату судового засідання, а саме: 05 серпня 2020 року, 20 серпня 2020 року та 27 серпня 2020 року, однак за клопотанням захисника Дяченка В.В. засідання двічі відкладалось.

Крім того, як вбачається із оскаржуваної постанови, захисник Дяченко В.В. був присутній у суді першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та надавав ОСОБА_1 правову допомогу, відтак правом при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката Аріошкін Д.Г. скористався.

При цьому матеріали справи не містять ані угоди про розірвання договору про надання правової допомоги, ані клопотання про відкладення розгляду справи, що була призначена на 27 серпня 2020 року, про які зазначає апелянт.

Відтак, судом першої інстанції в повному обсязі вживались заходи для забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак ОСОБА_1 правом бути присутнім під час розгляду справи не скористався, тому суд вірно на підставі ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта про те, що на відеозаписі зафіксовано низку порушень з боку працівників поліції апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Так, апелянт звертає увагу на те, що на відеозаписі не зафіксоване обличчя порушника, у зв`язку з чим апеляційний суд зазначає, що дана обставина жодним чином не вплинула на законність прийнятого судом рішення, оскільки ОСОБА_1 не ставить під сумнів те, що подія, коли поліцейським стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення мала місце.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що на відеозаписі не зафіксовано того, як свідки представились та як їм було роз`яснено їх права та обов`язки, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому повністю відображена подія вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Отже, зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) поліцейського вірно прийнятий як належний та допустимий доказ.

В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення прізвище одного із свідків зазначено « ОСОБА_2 » в той час, як в письмових поясненнях вказано « ОСОБА_2 ».

Апеляційний суд зазначає, що наявність описки у прізвищі одного із свідків, вказаного в протоколі серії ДПР 18 № 538108від 30 травня 2020 року та у його письмових поясненнях не може бути безумовною підставою для скасування постанови суду та жодним чином не вплинула на законність прийнятого судом рішення.

Крім того, апеляційним судом був досліджений наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції із якого вбачається, що поліцейський запропонував ОСОБА_1 в присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер» так і у медичному закладі у лікаря-нарколога, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду. Також із відеозапису вбачається, що поліцейський повідомив йому, що у разі відмови від проходження такого огляду, щодо нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_1 про те, що він погодився на проходження огляду.

Доводи апелянта про те, що в судове засідання не було викликано і не допитано свідків події, не можуть свідчити про неповноту та неправильність судового розгляду, оскільки суд надав оцінку доказам, які наявні в матеріалах справи.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун