Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю представника митного органу Короля Л.І., Узіель О.М. - особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про порушення митних правил за апеляційною скаргою представника митного органу на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луцька Волинської області, громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.08.2020 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень, за порушення митних правил, передбачене ст.471 МК України.

Цією ж постановою вилучену відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1348/10000/20 іноземну валюту в сумі 5 700 доларів США повернуто ОСОБА_1 .

Як встановив суд, ОСОБА_1 порушила порядок проходження митного контролю в зоні (коридорі) спрощеного митного контролю, а саме, обравши формою проходження митного контролю проходження через "зелений коридор", перемістила товари, переміщення яких обмежено законодавством України, - готівку в сумі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для фізичних осіб, за таких обставин.

07.08.2020 о 09 годині 45 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу "Приліт" терміналу "D" ДП МА "Бориспіль" ОСОБА_1 , яка прилетіла в Україну з Ізраїлю, м. Тель-Авів, рейсом № 778 літаком а/к "МАУ", своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - "зелений коридор", тим самим відповідно до ч.5 ст.366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчила факти, що мають юридичне значення.

Згідно з Порядком виконання митних формальностей на повітряному транспорті, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 671 від 03.08.2018, перетин громадянином зеленої лінії, яка позначає початок "зеленого коридору", вказує, що для проходження митного контролю ним обрано "зелений коридор" і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал "зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю.

При усному опитуванні на підставі п.4 ст.336 та ст.342 МК України було встановлено, що ОСОБА_1 має при собі 17 548 доларів США, після чого запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) ОСОБА_1 видала готівку в сумі 17 548 доларів США, яка знаходились в одному з відділень сумки (ручна поклажа). Готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів ОСОБА_1 , вказана валюта належить їй особисто.

ОСОБА_1 обрала проходження митного контролю "зеленим коридором", що передбачає наявність у громадянина готівки у сумі, що не перевищує в еквіваленті 9 999 євро. З виявленої суми було пропущено 11 848 доларів США (еквівалент 9 999 євро), а 5 700 доларів США вилучено відповідно до протоколу про порушення митних правил.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації ОСОБА_1 не надала, до перетину нею зеленої лінії для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні, роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не зверталася.

В апеляційній скарзі представник митного органу - Київської митниці Держмитслужби Захаров А.О. просить постанову судді скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил за ст.471 МК України та накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 1 700 гривень, з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме, іноземної валюти в сумі 5 700 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог посилається на позицію Верховного Суду України в офіційному виданні - "Вісник Верховного Суду України" (№ 11 за 2014 рік), згідно з якою суд повинен не формально слідувати приписам санкції ст.471 МК України в частині конфіскації товарів (безпосередніх предметів правопорушення), а в кожному конкретному випадку давати оцінку можливості проведення такої конфіскації з огляду на ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка містить три окремі правила, першим з яких проголошено принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, а третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Уніфікований підхід Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до оцінки вимог, закріплених у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, а тому будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Разом з тим, у рішенні в справі "Ізмайлов проти Росії" ЄСПЛ наголосив на тому, що декларування запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, а тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, що відповідає загальним інтересам суспільства. Відтак, звільнення порушника від конфіскації безпосередніх предметів правопорушення повинне бути винятком, ніж правилом, і при цьому мають враховуватися такі чинники, як характеристика, джерело походження безпосереднього предмету правопорушення, причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю, в тому числі обставини, що свідчать про обізнаність порушника із загальними правилами проходження митного контролю, про безперешкодну можливість ознайомитися з правилами проходження "зеленого коридору" тощо, мета переміщення, наявність завданої державі шкоди, її характер та розмір, вартість безпосереднього предмета правопорушення, який підлягає конфіскації, майновий стан порушника.

Отже застосування Конвенції може мати місце тоді, коли виконання норми національного законодавства порушує основні права громадянина (на житло, охорону здоров`я, свободу пересування, тощо), а також коли вартість предмета правопорушення у співвідношенні з майновим (фінансовим) станом порушника настільки значна, що конфіскація може істотно вплинути на майновий (фінансовий ) стан порушника. Однак суд не встановив рівень майнового стану ОСОБА_1 , її щорічний прибуток, джерело доходів, рівень витрат, наявність утриманців і не взяв до уваги, що вона не позбавлена можливості продовжувати отримувати прибуток в результаті систематичної трудової діяльності, що вказує на передчасність висновку про покладання на неї індивідуального надмірного тягаря в результаті конфіскації предметів правопорушення. Зауважує представник і на співвідношенні суми вилучених та переміщених коштів майже один до трьох. Що стосується висновку суду, що шкода, яку ОСОБА_1 потенційно могла завдати державі, була незначною, то дотримання вимог національного законодавства є обов`язком кожного громадянина (резидента або нерезидента), який не залежить від вартісного показника порушення. До того ж, суд, взагалі, не визначив характер і розмір шкоди, не вказав, чи мала ОСОБА_1 можливість відвернути шкідливі наслідки правопорушення, добровільно відшкодувати збитки або усунути заподіяну шкоду, навіть незначну.

Вислухавши пояснення представника митного органу Короля Л.І., який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.486, 489, 496 МК України всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.527 МК України.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованими, підтверджуються наявними в справі доказами і ніким з учасників провадження в справі про порушення митних правил не оспорюються.

Що стосується доводів представника митного органу про необхідність застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації іноземної валюти - безпосереднього предмету порушення митних правил, то вони є необґрунтованими.

Згідно з ч.1 ст.1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, і відповідно до положень ч.2 ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Також статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією ст.471 МК України передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Згідно з ст.1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з п.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати № 95 заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

При розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказані вимоги національного та міжнародного законодавства суддею місцевого суду були дотримані та з огляду на встановлені обставини висновок про те, що застосування конфіскації є втручанням у право власності, яке не відповідає принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) є обґрунтованим.

Мотивуючи висновки про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації вилученої іноземної валюти, суддя виходив з того, що валюта має легальне походження, дані, які б давали підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо, відсутні, а шкода, яку потенційно могло бути завдано державі, є незначною. Так, ОСОБА_1 не ухилялась від сплати мита та інших зборів, не завдала державі іншої шкоди і, якби вона ввезла гроші, не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території України. А відтак, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала ніяких збитків внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації.

Такі висновки суду є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

З цього приводу ОСОБА_1 давала суду першої інстанції пояснення про те, що вчинила правопорушення з необережності, оскільки не володіла інформацією про необхідність декларування коштів. Вона працює конструктором-швеєю в Ізраїлі в м. Бат Ям, і кошти, які перевозила через кордон, є її заробітною платою та єдиним доходом.

На підтвердження цих обставин і того, що кошти ввозилися з метою допомогти її доньці ОСОБА_2 придбати квартиру в с. Липини Луцького району Волинської області, ОСОБА_1 долучила в суді апеляційної інстанції копії договору про будівництво з додатками, документів на підтвердження родинних зв`язків та отримані нею доходи.

Враховуючи те, що вилучена відповідно до протоколу про порушення митних правил сума іноземної валюти становить майже одну чверть від вартості придбаного житла, всупереч доводам представника митного органу таке співвідношення дає підстави вважати, що застосування конфіскації буде порушувати право на житло та не відповідатиме принципу пропорційності.

Що ж стосується тверджень, що суд не визначив характер і розмір завданої діями ОСОБА_1 шкоди державі, то, дійсно, в постанові помилково зазначено і про те, що шкода, яку ОСОБА_1 потенційно могла завдати, була незначною, і про відсутність такої шкоди, взагалі.

Враховуючи, що діями ОСОБА_1 нікому шкоди завдано не було, що є очевидним, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був вказати у постанові про можливість відвернути шкідливі наслідки правопорушення, добровільно відшкодувати збитки або усунути заподіяну шкоду, є надуманими.

Отже, застосоване до ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції. А тому підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Захарова А.О. залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 /ста/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 /одну тисячу сімсот/ гривень, без конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил - іноземної валюти в сумі 5 700 /п`ять тисяч сімсот/ доларів США за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн