П О С Т А Н О В А

iменем України

3/330/1353/2021

Справа № 330/2797/21

"08" грудня 2021 р. Суддя Якимівського районного суду Запорізької області Нестеренко Т.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з ВП № 1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2021 року до Якимівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ВАБ № 679610 від 29.10.2021 року: 29.10.2021 року о 13 год. 00 хв. ФОП « ОСОБА_1 » в магазині за адресою АДРЕСА_2 не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі урни, чим порушено п.п.14 п.2 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні правопорушник не з`явився, надав суду заперечення, в якому просив розглянути справу без участі та закрити провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, вмотивоване тим, що зазначена правова норма є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які встановлюють обмеження. Відповідно до п. 2 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СО//Ю-19, спричиненої коронавірусом 5АК5-СоУ-2» в редакції від 26.10.2021 року, яка були чинна на момент складання протоколу про адмінправопорушення, залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) встановлюється "зелений", "жовтий", "помаранчевий" або "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення ССЛ/Ю-19 (далі - рівень епідемічної небезпеки). Як вбачається із вищезазначеного, в приписах п. 2 постанови КМУ №1236 немає мови про необхідність забезпечення централізованого збору засобів індивідуальних засобів.

Щодо відсутності належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували вину зазначив наступне: згідно зі ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозаписи, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколами про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному вивченні справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «ВагЬега, Ме55е§и апсі ]аЬагс)о v. Зраіп» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Так, зі змісту Протоколу вбачається, що працівники поліції стверджують, що ОСОБА_1 мав би забезпечувати централізований збір засобів індивідуального захисту посилаючись на п.п. 14 п. 2 Постанови №1236, але жодних доказів такого порушення не надали, окрім рапорту.

Щодо рапорту зазначаємо, що такий не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що підтверджується Постановою Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі № 524/5741/16-а.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, тощо. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

В постанові ВС/КАС по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 року зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено лише допустимими доказами.

Відповідно до положень сг. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважаємо такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, висловленої зокрема у рішеннях по справах «Енгельта інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інших рішеннях при провадженні у справі про адміністративне правопорушення необхідно застосовувати положення закону, який регламентує кримінальне провадження.

Наведене указує на те, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, за своєю сутністю є обвинуваченням, а обставини вчинення адміністративного правопорушення, які указуються суддею у постанові, за своєю сутністю є формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним. Відповідно до положень КПК України розгляд справи проводиться судом в межах висунутого обвинувачення, яке при його формулюванні у постанові не повинно ні погіршувати становище особи, ні істотно відрізнятися від сформульованого органом обвинувачення.

Як вбачається із матеріалів справи, працівники поліції жодного належного та допустимого доказу вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не надали, а п. 2 постанови КМУ 1236 від 09 грудня 2020 р. (в редакції, яка діяла на час складання протоколу) не містила в своїй структурі жодних підпунктів, та взагалі не передбачала будь-яких заборон у зв`язку із запровадженням карантину.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід зазначити, що 28.08.2020 року Велика Палата Конституційного Суду України прийняла рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та етапів послаблення протиепідемічних заходів, положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

У пункту 3.2 зазначеного рішення вказано, що Конституційний Суд України зазначає, що згідно зі статтею 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. Конституційний Суд України наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8,19, 64 Конституції У країн й.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно на підставі викладеного просить закрити провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення за ст.44-3КУпАП у відношенні нього.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи з додатками, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 679610 від 29.10.2021 року; рапорт старшого ДОП СП ВП №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області від 29.10.2021 року; копію свідоцтва про Державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 від 13.10.2004 року; копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ;письмові заперечення, надані гр. ОСОБА_1 , вирішуючи справу про адміністративне правопорушення по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом встановлено, що у відношенні гр. ОСОБА_1 29.10.2021 року працівниками ВП №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області було складено протокол серії ВАБ № 679610 від 29.10.2021 року, відповідно до якого зазначено склад адміністративного правопорушення, який полягає в тому, що 29.10.2021 року о 13 год. 00 хв. ФОП « ОСОБА_1 » в магазині за адресою АДРЕСА_2 не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі урни, чим порушено п.п.14 п.2 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, чим, як вважають працівники поліції гр.. ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП. Зі змісту Протоколу вбачається, що працівники поліції стверджують, що ОСОБА_1 мав би забезпечувати централізований збір засобів індивідуального захисту посилаючись на п.п. 14 п. 2 Постанови №1236, але жодних доказів такого порушення не надали, окрім рапорту. Не надано пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення потерпілих, свідків, речових доказів, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, тощо. Слід зазначити, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, працівники поліції жодного належного та допустимого доказу щодо вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не надали, а п. 2 постанови КМУ 1236 від 09 грудня 2020 року в редакції, яка діяла на час складання протоколу, а саме на дату 29.10.2021 року, не містила в своїй структурі жодних підпунктів, та взагалі не передбачала будь-яких заборон у зв`язку із запровадженням карантину.

Відповідно до положень сг. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, враховуючи, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.1, 44-3, 245, 246, 247, 248, 249, 251, 252, 280, 283-285,287 КУпАП, суддя-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути винесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, протест прокурора подаються до Запорізького апеляційного суду через Якимівський районний суд Запорізької області.

Суддя Тетяна НЕСТЕРЕНКО