Справа № 303/2014/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.12.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/254/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2021.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , водій гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 грн. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЛВУ №101 від 11.03.2021 та постанови судді від 15.03.2021 вбачається, що 10.03.2021 о 13 год. 40 хв. солдат ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду, перебуваючи в добовому наряді днювальним 2-го ГШБ в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , залишив місце несення служби без дозволу чергового батальйону та вирушив до продуктового магазину з метою придбання продуктів харчування, поза територією військової частини, чим порушив ст.314 статуту Внутрішньої служби ЗСУ та проявив недбале ставлення до військової служби.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді Мукачівського міськрайонного суду від 15.03.2021 щодо нього є незаконною. Посилається на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, оскільки він є військовослужбовцем служби за контрактом і не являється військовою службовою особою - військовим начальником, тимчасово такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування не виконує, тому не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП. Разом з тим зазначає, що у постанові та протоколі зазначено про те, що він на порушення вимог ст.314 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, перебуваючи у добовому наряді, залишив місце служби без дозволу чергового батальйону, однак, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №069-НР, така посадова особа добового наряду, як черговий батальйону відсутня, що свідчить про відсутність самого факту порушення ст.314 вищевказаного Статуту.
Будучи неодноразово належними чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в
черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.
Відповідно до ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Диспозицією ч.2 ст.172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Аналіз даної правової норми КУпАП дозволяє дійти висновку, що адміністративна відповідальність передбачена для спеціального суб`єкта - для службових осіб, військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, у своїй діяльності мають керуватися статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1995, якою визначено загальне поняття обов`язків військовослужбовців, статтею 16 цього Статуту за якою кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями,
посадовими інструкціями, або прямо визначені законами та підзаконними актами. Обсяг дій та заходів, які вважають військовими обов`язками міститься і в ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Суб`єктивна сторона цього складу адміністративного правопорушення передбачає умисел у виді недбалості, зокрема може проявлятися у виді недбалого ставлення до наслідків своєї бездіяльності, не виконання певних функцій.
Таким чином, для наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-15 КУпАП доведенню підлягають ті факти, що військовослужбовець є службовою особою, недбалість мала місце під час виконання військової служби (у районі проведення Операції Об`єднаних Сил в Донецькій області), в умовах особливого періоду.
Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.
При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
Так, викладені у протоколі щодо ОСОБА_1 обставини стверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ЛВУ №101 від 11.03.2021, військовим квитком серії НОМЕР_2 від 27.01.2020, поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 11.03.2021, витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 10.03.2021, витягом з наказу командира №69 від 14.03.2020 та іншими матеріалами справи.
Зокрема, поясненнями ОСОБА_3 підтверджено, що солдат ОСОБА_1 , знаходячись у добовому наряді днювальним батальйону, 10.03.2021 близько 13 год. 40 хв. покинув місце несення служби та територію військової частини без дозволу чергового батальйону та вибув до продовольчого магазину АВС по вул. І.Зріні для придбання продуктів харчування.
Аналогічні обставини викладені і у письмових поясненнях ОСОБА_4 .
Апеляційним судом не встановлено під час розгляду справи, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були свідками порушення ОСОБА_1 вимог передбачених ст.314 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, були підстави для його обмови, - на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість вищевказаних свідків у результатах розгляду справи.
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , 10.03.2021 він покинув місце служби без дозволу з метою походу до продовольчого магазину за продуктами, у скоєному щиро кається.
Згідно службової характеристики на солдата ОСОБА_1 - водія гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 , останній за час несення служби на займаній посаді зарекомендував себе з негативної сторони та займаній посаді не відповідає.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 10.03.2021 №069-НР, водій гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 - солдат ОСОБА_1 призначений у складі добового наряду на 10.03.2021.
Вищенаведені докази у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог передбачених ст.314 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та винуватість у вчиненні передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що командир взводу О та ППС відділення ВСП Ужгородського ЗВВСП старший лейтенант ОСОБА_5 був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу і, що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано й на такі не посилався ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що старший лейтенант ОСОБА_5 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що у постанові не зазначено якими саме матеріалами справи (доказами) підтверджується вина ОСОБА_1 , апеляційний суд з урахуванням вищенаведеного, відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються змістом оскаржуваної постанови, з якої вбачається, що у підтвердження вини ОСОБА_1 , суд посилається на протокол про адміністративне правопорушення та інші наявні в матеріалах справи докази, тобто наведені вище.
Будь-які інші доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б об`єктивно могли спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
При цьому, апеляційний суд враховує те, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.172-15 КУпАП, що відповідає 145 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апелянтом не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2021 щодо нього,- без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя