П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б., за участю захисника особи відносно якої складено протокол адвоката Лещинець Л.В. розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 24.11.2021 року близько 15 год. 50 хв. в м.Ужгород, вул.Загорська, буд.10, здійснював регулярні пасажирські перевезення за маршрутом №11, керуючи транспортним засобом «РУТА 25-СПГ» дорожній номерний знак « НОМЕР_1 » в кількості більше ніж кількість сидячих місць, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу визначеною в реєстраційних документах, чим порушив п.п.8 п.2-2, п.3 п.3-2 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року, за що передбачено відповідальність ч.1 ст.44-3 КУпАП.

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду пояснення щодо протоколу. У таких зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №234367 від 24.11.2021 року не вказана точна кількість людей, які перебували у транспортному засобі «РУТА» д.н.з. НОМЕР_1 . На підтвердження вини надано протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №234367 від 24.11.2021 року, рапорт працівника поліції від 24.11.2021 року, відеоматеріали, письмові пояснення ОСОБА_1 . Разом з тим, до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено технічну характеристику транспортного засобу, визначену в реєстраційних документах на транспортний засіб марки, що унеможливлює встановлення кількості місць для сидіння у такому. Поліцейські на виконання вимог ст. 255 КУпАП мали можливість відібрати у свідків пояснення, проте цього не було зроблено. Зазначає, що рапорт працівника поліції, який доданий до протоколу не може бути визнаний доказом підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він не підтверджується іншими доказам. Таким чином до протоколу не додано жодного належного доказу, який би підтверджував, що він здійснював пасажирські перевезення на транспортному засобі «РУТА» д.н.з. НОМЕР_1 , в кількості більше, ніж це вимагає п. п. 8 п. 2.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Зазначає, що контроль за використанням засобів індивідуального захисту та кількості пасажирів під час перевезення повинен здійснювати саме перевізник, а не водій, оскільки водій, по-перше, не може його здійснювати фізично під час перевезення та постійно відволікатися від керування задля цього, а по-друге, нормою чітко закріплено даний обов`язок за перевізником, що є юридичною особою. Наголошує, що п.3 п.З-2 Постанови КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 року, які також зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не стосуються порядку та обмежень щодо перевезення пасажирів. Вважає, що в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП не здобуто належних, достовірних і допустимих доказів, які б були достатніми для визначення, що така особа є належним суб`єктом відповідальності за порушення правил щодо дії карантину, яким забороняється здійснювати, регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів в кількості більшій, ніж сукупна кількість місць для сидіння та 50 відсотків місць для стояння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб, отже відсутні підстави для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення. На підставі наведеного просив провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП. У разі, якщо суд прийде до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, то просить звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, обмежившись щодо нього усним зауваженням, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП.

15 грудня 2021 року захисником ОСОБА_1 адвокатом Лещинець Л.В. були подані аналогічні за змістом пояснення.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Лещинець Л.В. підтримав подані письмові пояснення із підстав зазначених у них, просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, оскільки до матеріалів справи не долучено належних, достовірних і допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Заслухавши доводи захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена відповідальність. Склад адміністративного правопорушення складає: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Частиною першою 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами

Зазначена норма закону є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено їх зміст.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Згідно п.п.8 п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції чинній на час складення протоколу) з 17 червня 2021 р. на території України встановлюється «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням пасажирами під час перевезення засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Поняття перевізник та водій визначені в Законі України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільним самозайнятим перевізником є фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв; натомість водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №234367 від 24.11.2021 не зазначено точної кількості пасажирів, яких перевозив ОСОБА_1 на транспортному засобі «РУТА 25-СПГ», номерний знак « НОМЕР_1 ».

На підтвердження зазначених у протоколі обставин до матеріалів долучено пояснення ОСОБА_1 від 24.11.2021 року, рапорт т.в.о. командира взводу 2 роти 1 УПП в Закарпатській області сержанта поліції М.Лебедєв від 24.11.2021 року та відеозапис з нагрудної відеокамери працівників патрульної поліції.

Проте, до матеріалів справи не було долучено відомостей про технічні характеристики транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , а також не долучено реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб, на підставі яких можна було б зробити висновок про дозволену для перевезення кількість пасажирів.

Крім цього, до протоколу не долучено письмових пояснень ймовірних свідків події, та про таких не зазначено й у самому протоколі.

З наданого суду відеозапису не можливо визначити кількість пасажирів, що перебували в транспортному засобі «РУТА 25-СПГ» дорожній номерний знак « НОМЕР_1 ».

Суддею також враховано, що 06.12.2021 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 24 листопада 2021 р. № 1240 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 і від 29 червня 2021 р. № 677» внесено зміни у наступній редакції: «1. У постанові Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236:1) в абзаці першому підпункту 8 пункту 2 слова «ніж кількість місць для сидіння» замінити словами і цифрами «ніж сукупна кількість місць для сидіння та 50 відсотків місць для стояння».

Так з 06.12.2021 року, відповідальність, згідно відповідної норми натає за здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж сукупна кількість місць для сидіння та 50 відсотків місць для стояння.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Як слідує із наданих ОСОБА_1 письмових пояснень від 17.12.2021 року останній заперечує свою вину у вчиненому, вказує на відсутність належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи приходжу до висновку, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було порушено вимоги ст.255 КУпАП та не зібрано достатніх доказів, які б підтверджували вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, до матеріалів справи не додано доказів його вчинення, зокрема відомостей про технічні характеристики транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , в яких зазначена кількість сидячих місць у відповідному транспортному засобі, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №234367 від 24.11.2021 не вказана загальна кількість пасажирів, які перебували у транспортному засобі на час складення протоколу.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на їх користь.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.

В силу положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП не доведена, у зв`язку з чим, провадження у справі необхідно закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 44-3, 247, 251, 255, 294 КУпАП, суддя,-

постановив :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Шумило Н.Б.