ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2016/20Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 33/817/95/21 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ст.44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні правопорушення передбаченого статтею 44-3 КУпАП та призначено їй стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи про адміністративне правопорушення в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп.

Згідно постанови 19.10.2020 року о 17 год 50 хв ФОП ОСОБА_1 , порушила умови карантину в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Кременець по вул. Вишнівецька, що виражалося в перебуванні на робочому місці без засобів індивідуального захисту (захисних масок, рукавичок), чим порушила п.7 постанови Головного санітарного лікаря України №17 від 09.05.2020 року у відповідності до п.17 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, а також п.п.3 п.15 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року та закрити провадження за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду не вказано, яку норму Закону України „ Про захист населення від інфекційних хвороб " нею порушено. Вказує на те, що підпункт 3 пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року, станом на момент винесення постанови Кременецьким районним судом втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року. Зазначає, що пункту 7 постанови головного санітарного лікаря № 17 від 09.05.2020 року не порушувала, так як в протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах доданих до протоколу не встановлено факту того, що вона видавала комусь замовлення та здійснювала розрахунок. Звертає увагу суду на те, що працівниками поліції не надано жодного пояснення від будь-яких осіб, які б підтвердили, що ОСОБА_1 комусь видавала замовлення та здійснювала розрахунок, або взагалі що хто не буть був у магазині. Зазначає, що постанова головного державного санітарного лікаря України № 17 від 09 травня 2020 року, не зареєстрована у встановленому законом порядку, а тому, на думку апелянта, не є актом законодавства, а відтак недотримання викладених в ній рекомендацій не може тягти за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст.44-3 КУпАП. ОСОБА_1 вказує на те, що місце вчинення правопорушення поліцейськими не встановлено, так як в рапорті працівника поліції зазначена адреса вул. Космонавтів, а у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено місце знаходження магазину по вулиці Вишнівецькій. Також вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений ще до отримання інформації про вчинене правопорушення. Апелянт зазначає, що сам протокол складений з порушенням статті 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена наказом МВС України 06.11.2015 року № 1376, а саме, у протоколі є виправлення в даті народження понятого ОСОБА_2 , а також не вірно зазначено те, що ОСОБА_1 ніби то відмовилась від дачі пояснень, підписання протоколу і отримання його копії. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено у її відсутності, апелянту не роз`яснювалися права передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Вказує на те, що у її письмових поясненнях відсутні відомості посадової особи яка відбирала це пояснення у неї. Вважає, що фотокартка яка наявна у матеріалах справи не можу бути належним та допустимим доказом підтвердження її вини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Клопотання апелянта щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року, є обґрунтованим.

Так, згідно з постановою судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута без її участі. Як вбачається з матеріалів справи, апелянту копію постанови судом першої інстанції надіслано 30 грудня 2020 року.

Із матеріалів справи вбачається, що дану копію постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримала 25 січня 2021 року.

Апеляційна скарга на постанову нею подана 02 лютого 2021 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений з поважних причин.

Щодо доводів апеляційної скарги в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону і не дослідив окремі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на відомостях, які містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №716571, рапорті помічника чергового СРПП №3 Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області, письмових поясненнях ОСОБА_1 , доданим фотознімком.

З даними висновками суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №716571 від 19 жовтня 2020 року, який є доказом у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перебувала на робочому місці без засобів індивідуального захисту (захисних масок, рукавичок).

Як зазначено в протоколі, вказаними діями ОСОБА_1 порушила п.7 постанови Головного санітарного лікаря України №17 від 09.05.2020 року у відповідності до п.17 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, а також п.п.3 п.15 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є слушними.

За вимогами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Статтею 44-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно - гігієнічних, санітарно - протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення за вказаною статтею має бути вказано які саме нормативні акти і якими конкретно діями особи було порушено. Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який було порушено, свідчить про неконкретність звинувачення особи і являється порушенням права на захист.

В складеному відносно ОСОБА_1 протоколі вказано, що перебуваючи на робочому місці без засобів індивідуального захисту (захисних масок, рукавичок) вона порушила:

1. п.п.3 п.15 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року;

2. п.7 постанови Головного санітарного лікаря України №17 від 09.05.2020 року у відповідності до п.17 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року.

Відповідно до п.п.3 п.15 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено червоний рівень епідемічної небезпеки, застосовуються за рішенням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій визначені цим пунктом обмеження (одне, декілька або усі), згідно з якими додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого, жовтого та помаранчевого рівня епідемічної небезпеки, забороняються приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері культури, крім відвідувачів автоконцертів.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання та проводить свою діяльність у сфері культури, а тому, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 278 КУпАП, здійснюючи підготовку до судового розгляду справи, не перевірив чи відповідає протокол про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , вимогам ст. 256 КУпАП.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах цієї справи достатніх доказів порушення ОСОБА_1 п.п.3 п.15 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року.

Разом з тим, п.17 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року і постановою головного санітарного лікаря №32, якою затверджено Тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину (пункт 7), визначено, що працівники закладів громадського харчування, в тому числі ті, які видають замовлення та здійснюють розрахунок, повинні бути одягнені в медичну маску або респіратор, окуляри та одноразові рукавички (ЗІЗ).

У цій справі судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року перебувала в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема (захисної маски та гумових рукавичок).

Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення і доданими до нього матеріалами, які наведені в оскарженій постанові, і в апеляційній скарзі не заперечуються. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснила, що 19 жовтня 2020 року перебувала в магазині, але продаж товарів не здійснювала і покупців не було, а тому вона тимчасово приспутила захисну маску.

Станом на час вчинення адміністративного правопорушення ст. 44-3 КУпАП не містила розмежування відповідальності за торгівлю без вдягнутих засобів індивідуального захисту і перебування в громадських місцях без таких засобів. Цією статтею було визначено однакове стягнення за вказані діяння, а саме штраф на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

21 листопада 2020 року, набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 6 листопада 2020 року № 1000-IX, яким ст.44-3 КУпАП доповнено частиною другою, що передбачає адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Отже, цей закон визначає значно менше стягнення за вчинене ОСОБА_1 діяння.

Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.

Враховуючи наведене, а також характер вчиненого правопорушення і те, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення ОСОБА_1 обслуговування покупців, а зафіксовано її перебування в приміщенні магазину без засобів індивідуального захисту, враховуючи наявні у справі відомості про особу ОСОБА_1 , яка до адмінвідповідальності раніше не притягувалась, ступінь її вини, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, то накладене на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу необхідно змінити і застосувати його у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 44-3 КУпАП (в редакції Закону України від 06.11.2020 р. №1000-ІХ).

Керуючись ст. ст. 8, 294 КУпАП України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення змінити, зменшивши суму штрафу до 170 (ста сімдесяти) гривень.

В решті цю постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя