Справа №538/1940/21
Провадження по справі №3/538/983/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Лохвиця

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області Зуб Т.О., розглянувши адміністративний матеріал, складений ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код невідомий, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Лохвицького районного суду Полтавської області з надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 159338 від 17.11.2021 року ОСОБА_1 17.11.2021 року о 17 год. 15 хв. в с. Токарі, по вул. Миру керував автомобілем ВАЗ-2103 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за згодою водія в Лохвицькій ЦРЛ, висновок лікаря № 111.

Своїми діями порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №159338 від 17.11.2021 року, у ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 , вилучено 17.11.2021 року.

ОСОБА_1 надав на адресу суду письмові пояснення, в яких вину у вчиненні адміністративного протоколу не визнав, зазначив про те, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння, проведення огляду на стан сп`яніння здійснювалося з порушенням чинного законодавства. Просив розглядати справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Проведення огляду особи з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 (далі- Інструкція).

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: а) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); б) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря- фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

В ході розгляду адміністративного матеріалу були досліджені докази, а саме:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 159338 від 17.11.2021 року;

-висновок № 111 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.11.2021, згідно якого ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння;

-копія постанови серії БАБ № 844086 від 17.11.2021, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 122 та ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Оцінивши письмові пояснення ОСОБА_1 та вищевказані докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 2 розділу І Інструкції встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі- поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Перелік ознак алкогольного сп`яніння визначений у пункті 3 розділі І Інструкції, до яких відноситься: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Інструкції, наявність ознак алкогольного сп`яніння, визначених в пункті 3 розділі І Інструкції, є підставою для проведення поліцейським огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Наявні у справі докази не містять відомостей про проведення поліцейським огляду на стан сп`яніння, а також про ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 т а стали підставою для проведення огляду на стан сп`яніння.

З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що останній не заперечує факт проходження ним огляду на стан сп`яніння в лікувальному закладі, але вважає його проведення протиправним та результати невірними.

Пунктом 10 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок) встановлено, що огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

У висновку № 111 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.11.2021, в графі «10.а» міститься підкреслення слів «у стані сп`яніння», а також запис в графі «10.б» «алкостест 1,21 проміле сп`яніння не виявлене». При цьому, форма висновку передбачена додатком 4 до Інструкції передбачає викреслення зайвого, а не підкреслення, тобто викреслення графи «10.а» або «10.б». Дані обставини свідчать про заповнення лікарем обох граф висновку, одна з яких підтверджує факт алкогольного сп`яніння, а інша спростовує факт сп`яніння.

Надаючи оцінку поясненням ОСОБА_1 щодо правильності використання приладу, за допомогою якого здійснювався огляд на стан алкогольного сп`яніння, а також наявності дозволу МОЗ для його використання, суд дійшов висновку про те, що надані докази не містять відомостей про методи та технічні засоби, які використовувалися лікарем, а також відсутні відомості про показання технічних приладів.

Вищевказані обставини не дають суду можливість підтвердити або спростувати правомірність процедури проведеного огляду на стан сп`яніння, підтвердити об`єктивність та правильність висновків лікаря, а також спростувати змістом наявних у справі доказів, обставини на які посилається ОСОБА_1 , оскільки суд не може обґрунтовувати своє рішення припущеннями.

Показання технічного приладу згідно приписів ст. 251 КУпАП є окремим видом доказу, який у даній справі повинен підтвердити поза розумним сумнівом вмісталкоголю в крові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Такі показання приладу можуть бути зафіксовані як за допомогою роздруківки його показників (за наявності технічної можливості), так і за допомогою фото і відеофіксації, які також є джерелом доказів.

Відомостей про те, що у відношенні ОСОБА_1 застосовувалися інші методи виявлення стану алкогольного сп`яніння, аніж використання технічного приладу, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.78 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують правомірність використання лікарем технічного приладу дозволеного МОЗ для встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння, дотримання лікарем інструкції з використання технічного засобу, а також підтверджують показання приладу про вміст алкоголю в крові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 245, 247, 251, 280, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя: Т.О. Зуб