Провадження № 33/801/158/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Денишенко Т.О., за участі захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, Панікаревич К. О. адво-ката ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу захисника Огородника Воло-димира Васильовича на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 18 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідаль-ності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іденти-фікаційний реєстровий номер , громадянки України, місце роботи не пові-домлене, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за час-тиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 017502 від 14 жовтня 2020 року, складеного о 02.20 годині у м. Вінниці по вул. Сонячній, 3, цієї ночі 14 жовтня 2020 року о 01.20 годині у м. Вінниці по вул. Сонячній, 3 водій ОСОБА_3 керувала автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порож-нини рота, порушення мови. Від проходження огляду у встановленому законом по-рядку водій відмовилася на місці зупинки в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що пе-редбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопа-да 2020 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного право-порушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на неї накладене ад-міністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестиста неопо-датковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 гривень з позбав-ленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 420,40 гривень судового збору.

Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції, захисник ОСОБА_4 адвокат Огородник В. В. оскаржує її в апеляційному порядку, просить поновити строк на апеляційне оскарження цієї постанови, оскільки він пропущений з поважних причин. Справа розглянута судом першої інстанції у відсутності ОСОБА_5 . Копія оскаржуваної постанови суду отримана захисником 15 січня 2021 ро-ку, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка та відмітка про ознайомлен-ня зі справою. Адвокат, вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушен-ням норм процесуального права, без дослідження усіх обставин справи, просить ос-каржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП. ОСОБА_1 вказує на невизнання ОСОБА_2 своєї вини, оскільки остання не відмовлялася від проходження ог-ляду у медичному закладі. Вона також стверджує, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля проводився без свідків, а зазначені у протоколі свідки були залу-чені пізніше. При цьому пояснення свідків виконані на заздалегідь надрукованих бланках, заповнені одним почерком та різняться лише підписами. В свою чергу пояс-нення свідків без їх допиту у судовому засіданні не є належними доказами.

Згідно норм статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлений органом, правомочним розгля-дати скаргу.

Заслухавши пояснення в судовому засіданні захисника притягнутої до адміністра-тивної відповідальності особи адвоката Огородника В. В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання адвоката про поновлення процесуального строку на апеляційне оскаржен-ня постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року підлягає задоволенню, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Огородника В. В. належить залишити без задоволення.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмініст-ративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування об-ставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихован-ня громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопо-рушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку ор-ган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право-порушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають зна-чення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмініс-тративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді спра-ви про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене ад-міністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає во-на адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне за-стосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилен-ня їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої цієї статті за наслід-ками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, зали-шити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідаль-ність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотич-ного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх ува-гу та швидкість реакції, а також передача керування транспорт-ним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спянін-ня або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реак-ції.

Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлен-ня стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впли-вом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 130 КУпАП, обєктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка пе-ребуває в стані такого спяніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповід-но до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або пе-ребування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реак-ції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охо-рони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Мі-ністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповно-важеного підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони пере-бувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порож-нини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння паль-ців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відпо-відає обстановці.

Огляд на стан спяніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспорт-ного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосу-вання Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом або ліка-рем закладу охорони здоровя ( пункт шостий розділу І Інструкції ).

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2020 року серії ДПР18 № 017502 водій ОСОБА_2 керувала автомо-білем «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алко-гольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовила-ся на місці зупинки автомобіля у присутності двох свідків, чим допустила порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу додані письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно яких ОСОБА_2 у їх присутності відмовилася від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння та підпису матеріалів. Також до протоколу доданий рапорт поліцейського, яким складений протокол про адміністративне правопорушення, зі змісту якого слі-дує, що під час несення служби був зупинений транспортний засіб «Volkswagen Pas-sat», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , у якої виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з по-рожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовилася на місці зупинки автомобіля у присутності двох свідків.

Визнаючи ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, суд першої інстанції ви-ходив з того, що вона відмовилася від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на встановлення стану сп`яніння, тому у її діях наявний склад адмі-ністративного правопорушення за інкримінованою їй нормою Закону.

За викладених фактичних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 18 листопада 2020 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, справедливими.

В апеляційній скарзі захисник Огородник В. В. вказує на те, що ОСОБА_2 від проходження огляду у медичному закладі не відмовлялася, а її огляд на місці зу-пинки транспортного засобу проведений за відсутності свідків.

Однак апеляційний суд критично оцінює такі доводи адвоката, зважаючи на їх цілковите спростування матеріалами справи, а також на те, що огляд водія ОСОБА_5 через ухиляння від його проходження фактично проведений не був.

Крім того з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, наданого на запит апе-ляційного суду, беззаперечно вбачається, що жодних активних дій для проходження огляду ОСОБА_2 не вчинила, навпаки, вона уникала проходження огляду, не виконувала неодноразові роз`яснення поліцейського про порядок проходження ог-ляду, що беззаперечно свідчить про її як водія відмову пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі вона теж категорично відмовилася. При цьому на спростування тверджень адвоката слід зазначити, що свідки як під час спроби проведення огляду на стан сп`я-ніння за допомогою приладу «Драгер», так і під час складання протоколу були в уста-новленому порядку залучені правоохоронцями.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок не проведення допиту свідків у судовому засіданні, слід зауважити, що пояснення свідків викладені у письмовому вигляді, скріплені їх підписами та долучені до матері-алів справи. Сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності як доказів вони не викликають, тому апеляційний суд будь-яких порушень норм права з цього приво-ду не вбачає.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Від-повідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та зас-тосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосову-ють при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітись як обовязок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює сту-пінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих до-казів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи в цілому не свідчать про порушення су-дом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального пра-ва. Аргументи особи, котра подала апеляційну скаргу, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні ад-міністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови апеляційний суд вважає необґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обовязок національного суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), так і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення спра-ведливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту осно-воположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відпо-відного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обовязок стосовно подання обґрунту-вання, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки у світлі кон-кретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об-єктивних підстав для скасування правильної, обґрунтованої та справедливої постано-ви судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_2 адвокату Огороднику Володимиру Васильовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу адвоката Огородника Володимира Васильовича залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Вінницького апеляційного суду Т. О. Денишенко