Справа № 456/5921/21
Провадження № 3/456/2780/2021
ПОСТАНОВА

іменем України

21 грудня 2021 року місто Стрий Львівської області

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитин В.Я., розглянувши матеріали, котрі надійшли від Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області (Львівський рибоохоронний патруль), про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , непрацюючого, встановленими законодавством України пільгами не користується, раніше протягом року до адміністративної відповідальності не притягався,

за ч. 4 ст. 85 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 21.10.2021 року о 13 год. 00 хв., разом із ще двома особами, відносно яких складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 85 КУпАП, з водойми, розташованої неподалік с. Лани-Соколівські Стрийського району Львівської області, здійснював вилов риби, а саме товстолоба, білого амура та коропа, забороненим знаряддям лову сіткою-волоком (матеріал нитки) довжиною близько 25 м, з вічками 20х20 мм, чим порушив вимоги ст. 52-1 Закону України «Про тваринний світ» та пункту 3.15. Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених Державним комітетом рибного господарства України від 15.02.1999 року за № 19. Внаслідок такого незаконного добування цінного виду водних біоресурсів, до котрих, з-поміж іншого, відноситься білий амур, у кількості чотирнадцяти екземплярів, було заподіяно матеріальні збитки у загальному розмірі 49 742 грн..

ОСОБА_1 , будучи двічі повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування рекомендованими листами судових повісток на адресу його місця проживання, вказану ним-же під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 85 КУпАП, та котра є зареєстрованим місцем проживання останнього, у судові засідання не з`явився, про причини своєї неявки кожного разу суддю не повідомляв. Крім того, інформація про розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 85 КУпАП кожного разу розміщувалася на офіційному веб-порталі «Судова влада України» цього місцевого суду у розділі «інформація для громадян з найменуванням ГРОМАДЯНАМ (https://stm.lv.court.gov.ua).

Також, в силу ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, а тому суддя на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП України вважав за доцільне розглядати дану справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, така позиція судді узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» (заява № 36665/02), котре набуло статусу остаточного та відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У своїх багатьох рішеннях Європейський Суд з прав людини також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов такого висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

Відносини у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, об`єкти якого перебувають у стані природної волі, у напіввільних умовах чи в неволі, на суші, у воді, грунті та повітрі, постійно чи тимчасово населяють територію України або належать до природних багатств її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, регулюються Конституцією України, Законами України «Про тваринний світ», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про мисливське господарство та полювання» та іншими нормативно-правовими актами.

Так, в силу ч. 1 ст. 3, частин 5, 6, частин 1, 2 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, з-поміж інших, є дикі тварини хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі. Об`єкти тваринного світу в Україні можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Об`єкти тваринного світу в Україні знаходяться під охороною держави незалежно від права власності на них. Порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні з-поміж іншого, в порушенні правил використання об`єктів тваринного світу.

За змістом статті 52-1 Закону України «Про тваринний світ», порушення котрої інкримінується ОСОБА_2 , для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, застосування, зберігання отруйних принад, колючих, давлячих та капканоподібних знарядь лову, електроловильних систем (електровудок), електрогону, петель, самоловів, самострілів, вибухових речовин, пташиного клею та монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також інших засобів, заборонених законом.

У свою чергу, норми лову (добування), заборонені місця, терміни заборони лову (добування) водних живих ресурсів, мінімальний розмір риб та інших водних живих ресурсів умови проведення спортивних змагань з рибальства і підводного полювання, район дії, дозволені та заборонені знаряддя і способи лову та інше в Україні регламентовані Правилами любительського та спортивного рибальства, затвердженими Державним комітетом рибного господарства України від 15.02.1999 року за № 19 «Про затвердження Правил любительського і спортивного рибальства та Інструкції про порядок обчислення та внесення платежів за спеціальне використання водних живих ресурсів при здійсненні любительського і спортивного рибальства», дія котрих поширюється на всі водні об`єкти України (водойми) та їх придаткову систему в межах, яких вона сягає за максимальних паводків (за винятком водойм, які знаходяться на території природно-заповідного фонду, риборозплідних господарств, водойм, які мають обмеження щодо їх спеціального використання (питні, технічні тощо), штучно створених ізольованих водойм або їх ділянок, на яких лов (добування) водних живих ресурсів заборонено).

Відповідно до пункту 3.15. вказаних Правил, порушення котрого інкримінується особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, забороняється лов водних живих ресурсів , з-поміж іншого, із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм; у водоймах риборозплідних і товарних рибних господарств; на зимувальних ямах та в інших місцях в інший заборонений спосіб.

За змістом ч. 4 ст. 85 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за грубе порушення правил рибальства (рибальство із застосуванням вогнепальної зброї, електроструму, вибухових або отруйних речовин, інших заборонених знарядь лову, промислових знарядь лову особами, які не мають дозволу на промисел, вилов водних живих ресурсів у розмірах, що перевищують встановлені ліміти або встановлену правилами любительського і спортивного рибальства добову норму вилову) , та тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, які є приватною власністю порушника, та незаконно добутих водних живих ресурсів чи без такої.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, який притягається до адміністративної відповідальності, здійснюючи вилов риби, наведених вище вимог законодавства у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, а також Правил любительського та спортивного рибальства, не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів статей 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема протоколом № 2182 про адміністративне правопорушення, котрий складений 21.10.2021 року та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до грубого порушення визначених на законодавчому рівні правил рибальства, а також поясненнями самого ОСОБА_1 , наданими ним під час складення вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, у котрих він підтвердив викладені у ньому обставини.

Крім того, головний державний інспектор Відділу охорони водних біоресурсів (Рибоохоронний патруль) Управління державного агентства рибного господарства у Львівській області Собко В.Б. (посвідчення серія ЛВ № 016 від 09.04.2021 року), який склав вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 85 КУпАП, у ході судового розгляду даної справи повністю підтвердив викладені у ньому обставини, вказав на здійснення ОСОБА_1 та ще двома встановленими під час перевірки особами вилову риби, а саме товстолоба, білого амура та коропа, забороненим знаряддям лову сіткою-волоком (матеріал нитки) довжиною близько 25 м, з вічками 20х20 мм. При цьому документів на підтвердження того, що водойма, на котрій у заборонений спосіб здійснювався такий вилов риби, відноситься до водних об`єктів, що належать до спеціального використання, на кшталт договору оренди земельної ділянки, на котрій розміщена водойма, проведення на ній спільної господарської діяльності по розведенню риби тощо, їм на місці надано не було, хоча відповідні гідроспоруди й обладнання, як і ознаки наявності там рибного промислу, були наявними.

Беручи до уваги вищевикладене, суддя вважає, що у діях особи, який притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, оскільки останній разом із ще двома особами, відносно яких складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 85 КУпАП, грубо порушив правила рибальства, зокрема здійснював вилов риби забороненим для цього знаряддям. При цьому, суддя вважає за необхідне зазначити, що заборона промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, встановлена на всіх водних об`єктах України (водоймах) та їх придатковій системі в межах, яких вона сягає за максимальних паводків (за винятком водойм, які знаходяться на території природно-заповідного фонду, риборозплідних господарств, водойм, які мають обмеження щодо їх спеціального використання (питні, технічні тощо), штучно створених ізольованих водойм або їх ділянок, на яких лов (добування) водних живих ресурсів заборонено), незалежно від видів користування земельними ділянками, на котрих такі водойми розміщені, чи форми власності розміщених поблизу об`єктів водного господарства, призначених для обслуговування цих водойм (за винятком ізольованих природніх або штучно створених водних об`єктів, наданих у користування для потреб аквакультури, що належать до спеціального використання). У свою чергу, доказів того, що водойма, на котрій здійснювався вилов риби, відноситься до водних об`єктів, що належать до спеціального використання, матеріали цієї справи не містять.

Проте, вирішуючи питання про накладення стягнення за вчинення правопорушення, суддя дотримуючись вимог статей 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Тому, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який раніше протягом року до адміністративної відповідальності, у тому числі й за порушення правил рибальства, не притягався, ступінь його вини, майновий стан в аспекті того, що він не працевлаштований та не зможе оплатити штраф у значному розмірі, відсутність обставин, які обтяжують та помішують його відповідальність, суддя приходить до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти стягнення у межах санкції ч. 4 ст. 85 КУпАП у вигляді сплати штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, які є його приватною власністю, та незаконно добутих водних живих ресурсів. На переконання судді, застосування такого заходу адміністративного стягнення буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень. Щодо висновку з приводу відсутності необхідності в конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення та добутих водних живих ресурсів, то суддя дійшов до такого у першу чергу виходячи з того, що уповноваженою посадовою особою, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не було з`ясовано у повній мірі та не перевірено у належний спосіб, чи відноситься водойма, де здійснювався вилов риби, до водних об`єктів, котрі належать до спеціального використання, та чиєю власністю є наявні там гідроспоруди й об`єкти нерухомості, як і чиєю власністю вважається виловлена у цій водоймі риба. Наведене, на переконання судді, у даному конкретному випадку виключає необхідність у застосуванні конфіскації як додатково виду адміністративного стягнення.

З цих же міркувань, питання про відшкодування ОСОБА_1 заподіяної майнової шкоди у загальному розмірі 49 742 грн. суддя не вважає за доцільне та можливе вирішувати одночасно із накладенням на нього адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 85 КУпАП. Крім того, мова йде про солідарне заподіяння такої шкоди, а тому питання про її стягнення може бути вирішене виключно у порядку цивільного судочинства. До того ж, обставини заподіяння майнової шкоди, виходячи із наданих у судовому засіданні пояснень особи, який склав протокол про адміністративне правопорушення, підлягають детальному з`ясуванню.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які дані, котрі б підтверджували звільнення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від сплати судового збору, а, відтак, слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення на таку особу адміністративного стягнення, у розмірі 454 грн..

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 8-9, 33-35, 40-1, 85, 245, 251-252, 268-269, 272, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн., без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, які є його приватною власністю, та добутих водних живих ресурсів.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

Копію постанови протягом трьох днів вручити або вислати особі, щодо якої її винесено, про що зробити відповідну відмітку у справі.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови, - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, а також витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок сплати судового збору встановлюється Законом України «Про судовий збір».

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, за наслідками розгляду справи по суті.

Строк пред`явлення даної постанови до виконання становить три місяці.

Суддя В.Я. Микитин