ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі чотирьохсот п`ятдесяти чотирьох гривень.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 17.09.2021 року о 16 годині 20 хвилин, за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке Шосе, 3, біля е/о № 612, керував т/з «Toyota Venza» д/н НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з т/з «Mercedes-Benz» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 який рухався в попутному напрямку. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року в частині накладення стягнення та призначити йому покарання у вигляді штрафу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що з постановою суду першої інстанції не погоджується. Вважає, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин скоєння ДТП.

Звертає увагу на те, що при призначенні йому адміністративного стягнення суд першої інстанції не дотримався принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, не прийняв до уваги інші обставини, які міг та повинен був врахувати при призначенні стягнення, а саме те, що вчинене ним правопорушення не є злісним чи грубим, транспортні засоби отримали незначні механічні пошкодження у вигляді подряпин та деформації лакофарбового покриття, а транспортний засіб є важливим джерелом існування його сім`є, хоча офіційно він не працює.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 та діючого в його інтересах адвоката Чухало Ю.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, потерпілого ОСОБА_2 та діючого в його інтересах адвоката Гейка В.І., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Обставини справи та висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про зміну виду стягнення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

ОСОБА_1 ставить перед судом апеляційної інстанції питання про зміну судового рішення і заміни йому адміністративного покарання у виді позбавлення його права керування транспортними засобами на строк 6 місяців на штраф у розмірі 850 грн.

Проте, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , які він надав суду апеляційної інстанції.

Так, як вбачається з матеріалів справи, правопорушник ОСОБА_1 офіційно ніде не працює і ніякого доходу не отримує.

При накладенні на ОСОБА_1 стягнення суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості та характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення і воно є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Крім того, судом першої інстанції враховано характер і обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він в суді першої інстанції вину визнав в повному обсязі та щиро кається, не заслуговують на увагу, оскільки щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані адміністративним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах справи. Поряд з цим, у матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження вчинення ОСОБА_1 зазначених дій.

При цьому хоча ОСОБА_1 зазначає, що суд при визначенні виду стягнення не врахував дані про його особу та обставини, які пом`якшують відповідальність, але й в апеляційній скарзі не наведено жодних підстав для пом`якшення стягнення, а тому немає підстав для зміни виду стягнення.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що жодного доказу того, що правопорушник має трьох дітей та заробляє грошові кошти шляхом перевезень в матеріали справи не містять.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко