Справа № 308/6650/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
22.12.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника, адвокат Навроцького В. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2020 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,
Стягнуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) на користь держави.
Згідно з постановою, 27.05.2020, о 18 год 37 хв, у громадському місці, на дитячому майданчику по вул. Заньковецької, біля будинку № 76/74, в м. Ужгород, ОСОБА_1 перебував без вдягнених засобів захисту (респіратора чи захисної маски) та без документів, що посвідчують його особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, чим порушив вимоги п. п. 1, 16 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 із змінами, внесеними Постановою КМУ № 392 від 20.05.2020, та вчинив передбачене ст. 44-3 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову незаконною. Зазначає, що п. п. 1, 16 п. 2 Постанови КМУ № 211, порушення яких йому ставляться у провину, станом на 27.05.2020 втратили чинність відповідно до Постанови КМУ № 392 від 20.05.2020. Посилається на те, що дитячий майданчик не є громадським місцем і спорудою, не є громадським транспортом чи вулицею, що свідчить про те, що він не порушував вимоги п. п. 1 та п. п. 2 п. 3 постанови КМУ № 392 і підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності немає. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його представника, адвоката Навроцького В. В., які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана належна оцінка в постанові.
Зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №116792 убачається, що 27.05.2020, о 18 год 37 хв, у громадському місці, на дитячому майданчику, по вул. Заньковецької біля будинку № 76/74, в м. Ужгород, ОСОБА_1 перебував без вдягнених засобів захисту (респіратора чи захисної маски) та без документів, що посвідчують його особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, чим порушив вимоги п. п. 1, 16 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 із змінами, внесеними Постановою КМУ № 392 від 20.05.2020, та вчинив передбачене ст. 44-3 КУпАП адміністративне правопорушення.
Вказані у протоколі обставини підтверджуються рапортом лейтенанта поліції Стецько В. В. від 27.05.2020, постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ГАА №414006 від 27.05.2020, відеозаписом, який міститься на DVD-диску.
З письмових пояснень ОСОБА_1 убачається, що обставини, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення мали місце.
Перевіривши вищевказані докази на предмет належності та допустимості, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що вимоги п. п. 1, 16 п. 2 Постанови КМУ №211, порушення яких йому ставляться у провину на момент складання відносно нього протоколу втратили чинність відповідно до Постанови КМУ № 392.
Так, статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.
Згідно з Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України постановляє: установити з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
У подальшому продовжено на всій території України дію карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Постановою КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 22 травня по 31 липня 2020 року.
Так, у відповідності до п.1 Постанови КМУ № 392, встановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
В абзаці 2 п. 2 цієї ж постанови йдеться про те, що заходи, запроваджені актами законодавства у процесі реалізації карантину на період, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, продовжують діяти на період, встановлений цією постановою. У відповідності до п. 3 п. п. 1 цієї постанови (на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 27.05.2020) заборонено перебування у громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 порушив вищевказані вимоги постанови, оскільки перебував у громадському місці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, що свідчить про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду є доводи апелянта про те, що дитячий майданчик не підпадає під визначення «громадське місце».
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», громадське місце це частина будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно або періодично або час від часу.
Відповідно до роз`яснень Міністерства охорони здоров`я, надані з метою інформування населення щодо правил карантину задля запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Окрім іншого до громадського місця слід віднести і дитячі майданчики; приміщення та території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів фізичної культури і спорту. Перелік громадських місць може бути розширений органами місцевої влади.
Отже, на підставі вищевказаного, твердження ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не з`ясовано усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, - не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.
Водночас, апеляційний суд бере до уваги той факт, що присутній у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, розкаявся у скоєному, наголосив, що його діяння не заподіяли жодної шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам.
Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Відповідно до ст. 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Проаналізувавши обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, встановлені під час апеляційного розгляду характеризуючи дані про його особу (має постійне місце проживання, дані про те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності - відсутні, відповідно до змісту наданих характеристик з місця проживання та місця реєстрації, ОСОБА_1 характеризується як працьовитий, ввічливий, завжди допомагає матері, бере активну участь у громадському житті), а також відсутність обтяжуючих його відповідальність обставин, оцінивши їх у сукупності, апеляційний суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП за малозначністю, обмежившись оголошенням йому усного зауваження, оскільки діяння, вчинене ним хоч і містить у собі всі юридичні та суб`єктивні ознаки, що характеризують вказане правопорушення, при цьому доходить висновку, що конкретні обставини, за яких мало місце діяння, не відповідали тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення, а також не заподіяли будь-якої шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідності за малозначністю правопорушення і обмежитись щодо нього усним зауваженням, із закриттям провадження у справі відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю скоєного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН