Справа № 428/5411/21
Провадження №3/428/1429/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Бойко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли зі Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідного і проектного інституту «Водоочисні технології», адреса підприємства: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, буд. 2-в,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № СМУ1069/1110/АВ/П/ПТ від 13.05.2021 року про адміністративне правопорушення, генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідного і проектного інституту «Водоочисні технології» Івонін М.В. допустив до роботи ОСОБА_2 без оформлення трудового договору. Так, договір цивільно-правового характеру з ОСОБА_2 укладено на термін з 01.01.2021 по 31.12.2021 на надання наступних послуг: «для Замовника згідно Законам України «Про охорону праці» та «Пожежну безпеку», діючим нормативно-правовим актам з охорони праці та пожежної безпеки з урахуванням специфікації підприємства…». Так, згідно наданих актів приймання-передачі наданих послуг по договору виявлено, що при укладанні актів зазначався різний перелік надання послуг, який притаманний посадовим обов`язкам інженера з охорони праці, за виконання яких особа отримувала винагороду у сумі 6450,00 грн., що має систематичний характер та не має кінцевого результату, чим порушив ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 41 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, однак до суду для надання пояснень не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надав. Таким чином особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою відповідно до положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП України про день, час та місце розгляду справи не з`явилася, про причини неявки не повідомила, суд, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких в передбаченому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення № СМУ1069/1110/АВ/П/ПТ від 13.05.2021 року обставин вказано про порушення Законодавства про працю України ОСОБА_1 , що викладені в акті позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах праці від 13.05.2021 року № СМУ1069/1110/АВ.

Вказані дії уповноваженою особою Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці кваліфіковано за ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Диспозиція вказаної норми передбачає відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Отже, диспозицією частини третьої статті 41 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Тобто, визначальним для наявності складу даного правопорушення є фактичний допуск до роботи, тобто виконання функціональних обов`язків, які передбачає той чи інших рід занять та оплата праці за її виконання без оформлення трудового договору.

Об`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, є встановлені законодавством права громадян на працю, на оплату праці, на охорону праці, на соціальній захист у випадку втрати годувальника чи працездатності.

Об`єктивна сторона передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, щодо нашої ситуації, є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу або необережністю, внаслідок яких буде порушене право найманого працівника.

Суб`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП є працівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також громадяни, які є суб`єктами підприємницької діяльності.

В підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, були надані наступні письмові докази:

протокол про адміністративне правопорушення № СМУ1069/1110/АВ/П/ПТ від 13.05.2021 року;

копія акту позапланового заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сферах праці від 13.05.2021 року № СМУ1069/1110/АВ;

копію припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю № СМУ1069/1110/АВ/П від 21.05.2021 року;

копія направлення на проведення інспекційного відвідування від 26.04.2021 р. № 175/4.6;

копія довідки АБ № 588014 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний і проектний інститут «Водоочисні технології»;

копію наказу від 08.04.2004 № 23/1 к про прийняття на себе обов`язків генерального директора ТОВ Науково-дослідний і проектний інститут «Водоочисні технології» ОСОБА_1 ;

копію протоколу № 12 зборів учасників ТОВ Науково-дослідний і проектний інститут «Водоочисні технології» від 08.04.2004.

Відповідно до ст. 278 КУпАП суд при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує ряд питань, одне із яких, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до чинного законодавства виконання робіт, надання послуг фізичною особою може здійснюватися як на підставі трудового, так і цивільно-правового договору і основною їх відмінністю є те, що перші регламентуються КЗпП, як це визначає ст. 1 Кодексу законів про працю України, а інші - Цивільним Кодексом України.

Трудовий договір це угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір угода між підприємством й особою на виконання певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. Тобто, фактично, за цивільно правовим договором фізична особа може виконувати разові завдання різного характеру. При цьому, оплата таких робіт має відбуватися після їх прийняття за результатом після підписання відповідного акту прийому-передачі виконаних робіт.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, 13.06.2019 у справі №815/954/18.

До протоколу про адміністративне правопорушення № СМУ1069/1110/АВ/П/ПТ від 13.05.2021 року договору цивільно-правового характеру, укладеного між ТОВ Науково-дослідного і проектного інституту «Водоочисні технології» та ОСОБА_2 на термін з 01.01.2021 по 31.12.2021 не долучено, а отже неможливо перевірити в судовому засіданні факти, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Інших відомостей та доказів, зокрема, табель обліку робочого часу працівників, робочого часу, часу відпочинку (вихідні дні, відпустка), на підставі якого можливо було б зробити висновок про відсутність або про наявність трудових відносин або їх підміну цивільно-правовим договором, також не надано.

Разом із тим, жодних відомостей щодо непогодження фізичних осіб з укладенням цивільно-правовими договорами в акті позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці не зазначено та не спростовано волевиявлення сторін на укладення вищевказаних цивільно-правових угод та виконання певного виду робіт (послуг) саме в процесі реалізації своїх прав в цивільно-правових відносинах на підставі цивільно-правових угод.

Суду не надано доказів, що укладений цивільно-правовий договір визнаний недійсним в судовому порядку чи має ознаки нікчемного правочину, а у відповідності до Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, яким визначено права посадових осіб - інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВС від 14.05.2020 у справі №640/1099/19 та №806/2064/18 від 23.10.2019.

З огляду на викладене, наявність між директором ТОВ Науково-дослідного і проектного інституту «Водоочисні технології» та ОСОБА_2 саме трудових відносин Східним міжрегіональним Управлінням Державної служби України з питань праці не доведена та судом не встановлена, а тому він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог трудового законодавства.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

При цьому суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Такі самі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).

Таким чином, оскільки чинне законодавство України не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, враховуючи принцип свободи укладення договору суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Інших доказів щодо вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, суду не надано.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». За рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», в розумінні суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, в решті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим.

Виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

Однією з гарантій та засадою кримінального провадження є безпосередність дослідження показань судом (ст.ст. 7, 23 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Досліджені безпосередньо у суді докази ставлять під обґрунтований та розумний сумнів наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, оскільки у справі не доведено те, що ОСОБА_1 як генеральний директор ТОВ Науково-дослідного і проектного інституту «Водоочисні технології» допустив до роботи працівника, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, без оформлення трудового договору (контракту).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, та в діях ОСОБА_1 за обставин зазначених в протоколі, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 1, 7, 9, 33-35, 41, 247, 268, 276, 277, 278, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП, закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Сєвєродонецького міського суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н. В. Бойко