Справа № 755/545/21
Провадження №: 3/755/506/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

ОСОБА_1 14 грудня 2020 року близько 09 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила фізичне та психологічне насильство щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричала, ображала, хапала за руки.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що протягом останніх кількох років її донька стала поводитись жахливо. Вона не відвідує школу, не слухається, постійно псує речі та наносить їй тілесні ушкодження. Батько тимчасово проживає окремо, але постійно дає дитині гроші на різні забаганки. З самого дитинства у них був різний підхід до виховання ОСОБА_2 . Вона неодноразово зверталась до Дніпровського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з проханнями помістити дитину у виправний заклад та ізолювати її.

Щодо обставин 14 грудня, то зазначила, що того дня ОСОБА_2 викинула ключі від квартири і закрила її на балконі, а коли приїхала старша донька і відкрила двері, то почала кидатись з ножем і вести себе неадекватно. Висновки служби у справах дітей та сім`ї, які надані в матеріалах справи, вважає неправдивими. Рекомендовані програми не відвідувала, оскільки працює та має поганий стан здоров`я.

Також у судовому засіданні заслухано свідка ОСОБА_4 , яка пояснила, що є старшою сестрою ОСОБА_2 , з дитинства ОСОБА_2 виховували у вседозволеності та нічим не обмежували. Крім того, батько все дозволяв дитині, а матір займала іншу позицію. Зараз вони не можуть справитись з сестрою, оскільки вона фізично сильніша та займалась боротьбою. Вона наносить їм тілесні ушкодження та веде себе неадекватно, ламає речі.

Крім того в судовому засіданні надала свої пояснення свідок ОСОБА_5 , яка пояснила, що є знайомою ОСОБА_1 та їй відомо, що ОСОБА_2 веде себе неприпустимо, втікає з дому та наносить матері та сестрі тілесні ушкодження. Останнім часом вона не спілкується з цією сім`єю саме через таку неадекватну поведінку дитини. Вважає, що дитина хвора і її потрібно помістити у виправний заклад. Крім тогог, дитина дуже розумна і спеціально провокує матір на образи, а потім їх записує на диктофон.

Будучи допитаною у судовому засіданні фахівець із соціальної роботи Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб ОСОБА_6 зазначила, що знає цю сім`ю з червня 2020 року. З дитиною було проведено більше 10 зустрічей-консультацій і ні разу вона не проявила агресії чи неадекватної поведінки. Також дитину перевіряли на наявність психічних хвороб та розладів, однак нічого не виявили. Під час зустрічей дитина постійно жалілась, що її обзивають, принижують та б`ють. Крім того в подальшому надсилала записані аудіо файли, де матір її обзивала, принижувала та погрожувала застосувати фізичне насильство. Матері запропонована різні програми для налагодження контакту з дитиною, але жодну вона не відвідала.

Головний спеціаліст відділу захисту прав дітей Самойленко А.В. суду показав, що ця сім`я знаходиться на обліку сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах. З 09.06.2020 родина ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом з метою соціально-психологічної підтримки сім`ї та налагодження емоційних зв`язків між її членами. Неповнолітня ОСОБА_2 піддається систематичному психологічному та фізичному насильству зі сторони матері та старшої сестри. 14 грудня 2020 року ОСОБА_2 у телефонній розмові з фахівцем з соціальної роботи повідомила, що під час чергового конфлікту матір включила газ в квартирі, щоб загинути обом.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 14 грудня 2020 року серії АПР18 № 352164, рапортом інстектора СЮП ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 14 грудня 2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , написаними з її слів мамою ОСОБА_1 .

З рапорту вбачається, що при бесіді неповнолітня ОСОБА_2 пояснила, що у них з матір`ю виник конфлікт, в результаті якого вона почала ображати, обзивати та застосовувати фізичну силу. При спілкуванні ОСОБА_2 вела себе спокійно. Матір викликала психіатричну бригаду, які оглянули неповнолітню, але причини госпіталізації не виявили. При цьому сама матір ОСОБА_1 вела себе неадекватно і погрожувала самогубством.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey) no. 33401/02 від 09 червня 2009 року Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Слід зазначити, що підлітковий вік - це один із найважливіших етапів, під час якого закладається фундамент для всього подальшого життя людини. Саме тому у цей період дитині потрібна підтримка, любов та розуміння. Крім того у цей період для дитини характерні: підвищена чутливість, часта зміна настрою, страх глузувань і зниження самооцінки.

Криза підліткового віку - це криза соціального розвитку. Підліткові важливо довести, що він самостійний, він прагне незалежності. Найчастіше криза виникає тоді, коли дорослі не змінюють своєї поведінки у відповідь на прагнення підлітка до нових форм взаємин із ними.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 , малолітня ОСОБА_2 з дитинства виховувалась у достатку та вседозволеності, батьки займали кардинально різну позицію щодо виховання. Батько все дозволяв, а матір була строга. Аналогічні факти повідомила і фахівець із соціальної служби ОСОБА_6 , яка рекомендувала батькам виробити спільну позицію у вихованні дитини та встановленні обмежень. Також було зроблено багато спроб зустрітись із матір`ю, але вона з різних причин відмовлялась. Також було домовлено про відвідування матір`ю дитини курсу навчання «Розвиток батьківського потенціалу», але вона жодного заняття не відвідала.

Загалом показання ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5 зводяться до негативної та небезпечної поведінки дитини, яка триває декілька років. Однак вони не виявили бажання розібратись у причинах та передумовах цього, а лише вважають, що Дніпровський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді вживає недостатньо заходів щодо контролю поведінки дитини.

Суддя критично ставиться до тверджень ОСОБА_1 про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки жодних фактичних даних по обґрунтуванню зазначених нею обставин судді не було надано. Всі заперечення зводяться до того, що у дитини неприпустима поведінка, а матір з нею не справляється.

У дітей, які живуть у сім`ях, де чиниться насильство, відбуваються викривлення психосексуального розвитку, порушується розвиток базового почуття самостійної та здорової ідентичності, адекватного оцінювання реальності. В результаті насильства дитині завдаються важкі травми, які мають згубні наслідки для її подальшого фізичного та психічного розвитку. Для суспільства це небезпечно тим, що діти, які були жертвами насильства, переносять цей негативний досвід у власне життя, що і було підтверджено свідками та ОСОБА_1 (постійні конфлікти дитини у різних школах, бажання завдати насильство у відповідь матері і сестрі).

Така сім`я виховує для суспільства потенційного агресора чи жертву - людину, яка вважає за норму, що інших можна принижувати, «за необхідності» й бити. Велику роль у розповсюдженні жорстокості щодо дітей відіграє необізнаність батьків або піклувальників із тим, які заходи впливу неприпустимі щодо дитини. Нерідко дорослі не розуміють, що не всяке покарання йде на користь. Наслідком жорстокого поводження та зловживання дітьми стає не лише формування девіантних і делінквентних форм поведінки. Діти, які постраждали від жорстокості та зневаги, мають цілий набір специфічних психологічних рис, головна особливість яких - амбівалентність (різнополюсність) як реакція на суперечливі вимоги батьків.

Підлітки, які зазнали насильства з боку батьків, часто не визнають батьків як значущих дорослих, поєднують у собі імпульсивність і терплячість, підозріливість та ірраціональну віру в можливість поліпшення ситуації в сім`ї. Для них властива низька самооцінка, емоційна залежність, відчуття самотності, ізольованості, страх перед майбутнім, упевненість у безперспективності. У таких дітей не розвинене уявлення про потреби власного «Я», спостерігається сплутаність ідентичності, нечіткість самовизначення, конформність, схильність до прийняття нав`язаних оточенням ролей.

Найтиповішими наслідками насильства в сім`ї стають такі поведінкові прояви в дітей (саме на них найчастіше нарікають учителі й батьки), як бійки, конфлікти, низька шкільна успішність, незвичайна замкненість. До емоційних проблем таких дітей належить і підвищена агресивність, переважно знижений настрій, висока тривожність і страхи, нестійкість почуттєвої сфери, легке коливання емоцій та їх надмірна сила, які часто не відповідають наявній ситуації (лють або істеричні ридання у відповідь на незначні зовнішні подразники).

Підсумовуючи вищевикладене, слід зазначити, що діти цілковито залежать від дорослих, які їх оточують, і якщо вдома вони не почуваються в безпеці - це може мати значні негативні наслідки - фізичні та психологічні. І навіть враховуючи неприйнятну поведінку дитини, не можна виправдовувати домашнє насильство і ставити їй у провину методи і способи виховання.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , яка вперше притягається до адміністративної відповідальності, з метою виховання правопорушниці та попередження наступних правопорушень, суддя дійшла висновку про накладення на останню адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно із ст. 39-1 КУпАП України, у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" чи Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Як зазначається у ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

Також, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, суддя вважає за необхідне, направити останню до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, для проходження програми для кривдників, строком на 6 місяці.

Положеннямист. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак з неї слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.3, 28 Конституції України, ст.33,173-2,251,283-285 КУпАП, суддя

постановила:

визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн 00 к.

Направити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 20, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк 6 (шість) місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 к. на користь держави.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко