Дата документу Справа № 326/1262/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №326/1262/20 Головуючий в 1 інст. Каряка Д.О.
Провадження №33/807/114/21 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 08.09.2020 о 00.10 годині по вул. Дружби в м. Приморськ, ОСОБА_1 керував ТЗ MITSUBISHI PAJ.SPORT н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мовлення). Від проходження медичного огляду, відмовився в присутності двох свідків. Від керування ТЗ відсторонений. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що суд виніс необґрунтоване і безпідставне рішення. Щодо обставин події вказує, що 08.09.2020 року він керував автотранспортним засобом та рухався до дому у напрямку м. Одеси, о 00.10 год. був зупинений працівниками поліції в Запорізькій області, щодо порушення правил дорожнього руху і на нього накладено стягнення у розмірі 255 грн. Працівники поліції безпідставно звинуватили його і притягнули до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, після чого він продовжив рух до м. Одеси. Щодо процесуальних порушень судом зазначив, що участі у розгляді справи не приймав, судові повістки йому не направлялися, справу розглянуто не у Приморському суді м. Одеси, тобто не за місцем його проживання, про що зазначено у протоколі. Вказує, що протокол винесений із порушенням Конституції, ЗУ «Про національну поліцію», Інструкції від 09.11.2015 р. № 1452/735. Докази на які послався суд у своєму рішенні йому не відомі, оскільки судом було проігноровано його заяви про ознайомлення зі справою. Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки та додатково підтверджується довідкою секретаря судового засідання Запорізького апеляційного суду, що напередодні 03.02.2021 р. ОСОБА_1 телефонував до суду щодо ознайомлення зі справою та вказував про обізнаність щодо дати розгляду його апеляційної скарги, вважаю за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КК України. При цьому, зауважую на відсутності клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, апеляційна інстанція виходить із наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 101351 від 08.09.2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Отже, ОСОБА_1 був попереджений про те, що йому слід очікувати виклику з суду, а відмова від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення, є його особистим вибором і переваг не надає.

Судом першої інстанції здійснювався виклик ОСОБА_1 у судове засідання, за адресою, вказаною в протоколі, а саме: АДРЕСА_1 , яка між тим, зазначена і в апеляційній скарзі (а.с. 16), однак конверт повернувся до суду без вручення.

Також, дата розгляду справи відносно ОСОБА_1 була розміщена на офіційному веб-порталі «Судова влада України», що є загальновідомим.

Окрім того, права передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови районного суду та виклику його до суду апеляційної інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім при апеляційному розгляді, надавати пояснення і користуватися передбаченимист. 268 КУпАПправами. Реалізація зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, однак ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що свідчить про небажання останнього реалізувати зазначені права при апеляційному розгляді. Неявка апелянта, згідно ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана постанова винесена з порушенням правил підсудності, з таких підстав.

Так, дійсно із змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що розгляд адміністративної справи відбудеться у суді м. Одеса Приморського району (а.с. 1).

Разом з тим, загальне правило, а саме частина 1 ст. 276 КУпАП визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Отже, з аналізу змісту даної норми випливає, що така є диспозитивною, передбачаючи можливість, а не обов`язок розгляду справи про адміністративні правопорушення за певним місцем, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підсудність справи саме Приморському районному суду Запорізької області, що узгоджується із положенням ч.1 ст. 276 КУпАП.

А скерування справи і її подальший розгляд не за місцем проживання ОСОБА_1 , як зазначено у протоколі, а за місцем скоєння адміністративного правопорушення було підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження з наданням можливості апелянту реалізувати свої права.

Відповідаючи на інші доводи апелянта суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, матеріали справи, які були також і у розпорядженні суду першої інстанції містять протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 101351 від 08.09.2020 та його копію (а.с.1,2); направлення на огляд особи з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 08.09.2020 (а.с.3); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5), письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.6,7), розписку (а.с.8); довідку Приморського ВП (а.с.10); постанову Приморського ВП від 08.09.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.11); копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 (а.с.12), відеозапис (а.с.13).

Доводи щодо безпідставного звинувачення і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частині 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що в установленому судом місці та час він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, в порушення п.2.5 ПДР від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

Викладені в протоколі обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є належними і допустимими доказами по справі.

Із дослідженого суддею відеозапису нагрудної камери працівника патрульної поліції вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і в умовах медичного закладу, проте водій від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, додатково відповідаючи на запитання поліцейського вказує, що випив 150 грамів.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав його винуватим у порушенні п.2.5 ПДР України, та притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи відносно ОСОБА_1 порушень при їх складанні не виявлено.

Протокол, складений відносно ОСОБА_1 відповідає вимогамст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року, а тому доводи апелянта з приводу складання протоколу з порушеннями необґрунтовані.

Посилання апелянта, що докази, на які послався суд у своєму рішенні йому не відомі, оскільки районним судом було проігноровано його заяви про ознайомлення зі справою спростовуються матеріалами справи, зокрема, супровідним листом про надсилання на адресу ОСОБА_1 копій матеріалів справи від 04.12.2020 р., супровідним листом про надсилання ОСОБА_1 копії постанови суду та копії відеозапису від 20.12.2020 р. (а.с.27, 43).

Визначені ст. 268 КУпАП права передбачають можливість ознайомитися із матеріалами справи. Будь-яких перешкод у ознайомленні ОСОБА_1 із матеріалами справи не чинилося, таке право додатково суд апеляційної інстанції роз`яснював ОСОБА_1 з огляду на його заяву. Реалізація цього права лежить виключно у площині волевиявлення апелянта.

Крім того, додатково зауважую, що навіть за відсутністю такого обов`язку у суду, але суд першої інстанції надсилав ОСОБА_1 копій певних документів.

Твердження апелянта стосовно не відсторонення його від керування також безпідставні і спростовуються розпискою ОСОБА_6 , в якій остання зазначила, що отримала від працівників поліції транспортний засіб MITSUBISHI PAJ.SPORT н/з НОМЕР_1 та зобов`язується повернути авто власнику (а.с. 8).

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими. Справа переглянута в межах заявлених доводів.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник