Справа № 333/7421/21
Провадження № 3/333/2761/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Михайлова А.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої продавцем продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

09.10.2021 року, о 10 год. 30 хв. ОСОБА_1 , яка являється продавцем продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на території Олександрівського ринку, не забезпечила нанесення маркування для дотримання дистанції у черзі, у зв`язку з чим порушила п.п. 2-2 п. 9 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

17 листопада 2021р. від адвоката Літвінова О.Є. який діє в інтересах ОСОБА_1 до суду надійшло письмове клопотання, в якому він зазначає, що в матеріалах справи не має жодного доказу, який би підтверджував вину ОСОБА_1 в інкримінованому їй правопорушенні. Також зазначив, що остання не є суб`єктом даного адміністративного правопорушення, на підтвердження своїх доводів, до клопотання додано копію трудового договору із ФОП ОСОБА_2 у зв`язку із чим адвокат просив провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, судом повідомлялась належним чином.

Оцінивши у сукупності матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшла висновку про необхідність закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з наступним.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відділом поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, в якості доказів доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, надано протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 674381, рапорт ст. лейтенанта поліції ДОП СП ВП №4 Оробченка В. на ім`я начальника відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області підполковнику поліції Щербини Є., пояснення особи від 09.10.2021 року, фотознімки з місця правопорушення.

Диспозиція ч. 1ст. 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1236від 09.12.2020року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»,з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 19.12.2020 року по 31.12.2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого попередніми постановами КМУ.

Згідно з п.п. 2-2 п. 9постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (в редакції, яка діяла на час складання протоколу), на території України на період дії карантину забороняється, діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких: не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між клієнтами не менш як 1,5 метра; не забезпечено працівників засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками або респіраторами, та не здійснюється належний контроль за їх використанням; обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема захисних масок або респіраторів, які закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, за винятком обслуговування за межами будівлі суб`єкта господарювання (через вікна видачі, тераси тощо); не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урни).

Крім того, склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1ст. 44-3 КУпАП, з урахуванням бланкетної норми, визначає спеціального суб`єкта господарювання.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до Господарського кодексу України, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З вищенаведеного вбачається, що суб`єктом вказаного правопорушення є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність у вищезазначених сферах життя.

Крім того, згідно із ч. 1ст. 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) який і є безпосереднім суб`єктом господарювання.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 є найманим працівником та працює на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_2 , тому вона не може бути суб`єктом інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Малофєєва проти Poci'i»(«Malofeyevav.Russia»,рішення від 30.05.2013 p., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, всі викладені в Протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 на підтвердження вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Відповідно до положень статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Відповідно до ч. 2ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст.9,245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи положень ст.8, ст.62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішення, докази необхідно оцінювати, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 53 рішення від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 42 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України).

У п.43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємо узгоджених.

Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Пунктом 1 частини 1статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки співробітниками поліції не доведено той факт, що ОСОБА_1 порушила п.п.9 п-2-2 постанови КМУ №1236, відповідно, суд дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП , слід закрити через відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.8, ст.62 Конституції України, ст. ст.9,10,44-3,245,247,251,280,283,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.В. Михайлова