Єдиний унікальний номер 219/8352/20
Номер провадження 33/804/28/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року місто Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Ковалюмнус Е.Л., при секретарі Дуліній А.В., Рябцевій Ю.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника Страшка Є.О., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою з доповненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яковлівка Донецької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 173 КУпАП закрито на ОСОБА_2 п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладання адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до постанови судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року громадянин ОСОБА_1 27.07.2020 року приблизно між 11 год.13 хв. - 11 год.18 хв., знаходячись в будівлі Донецького апеляційного суду за адресою: м. Бахмут, вул. Свободи, 10, біля пункту пропуску висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 з хуліганських мотивів, чим порушив громадський порядок і спокій громадян.

У зазначеній постанові суддя, допитавши ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а його вина у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення підтверджена матеріалами справи. На ОСОБА_2 п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладання адміністративного стягнення провадження у справі було закрито.

На вказану постанову особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подана апеляційна скарга з доповненнями, в якій він просить скасувати постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року та прийняти нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову судді незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права.

При ухваленні оскаржуваної постанови, на думку ОСОБА_1 , суддею:

- порушені норми процесуального права, оскільки КУпАП не передбачено ухвалення та проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду;

- необґрунтовано не взято до уваги покази свідка ОСОБА_3 , яка була присутня під час подій;

- порушено вимоги ст.ст. 7, 279, 280 КУпАП, оскільки його клопотання про витребування доказів у справі, без будь-якого обґрунтування суддею не задовольнялися;

- порушено вимоги ст. 277-2 КУпАП щодо його повідомлення про час, дату та розгляд справи, оскільки судових повісток він не отримував;

- не взято до уваги його бажання скористатися правовою допомогою, що гарантована ст. 59 Конституції України;

- не прийняті відповідні дії щодо притягнення свідка ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП до адміністративної відповідальності у зв`язку з його неодноразовою неявкою на виклик до суду;

- не взято до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням ч. 1 ст. 254 КУпАП, а саме: порушено строк його складання; рапорти, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, у порушення вимог пп. 15 п. 6 розділу 2 «Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України», яка затверджена наказом № 414 від 20 травня 2016 року, не зареєстровані у службі діловодства; ці рапорти, у порушення вимог п. 4 розділу 1 зазначеної інструкції написані іноземною мовою; невірно зазначена серія паспорту - «ВС», замість правильного «ВК»;

- не взято до уваги, що начальник СП Бахмутського ВП ОСОБА_22 немає право підпису документів, згідно відповіді від 25 листопада 2020 року, в той час, як в матеріалах зазначеної справи є відповіді за його підписом, а також те, що відносно нього проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002274 за ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України;

- не взято до уваги, що ОСОБА_5 не міг входити у склад СОГ, як це передбачено у розумінні п. 5 розділу 2 «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України і запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні», затвердженої Наказом № 575 від 07 липня 2017 року, оскільки під час допиту у судовому засіданні на запитання ОСОБА_1 «яку роль він виконував у складі СОГ» він відмовився відповідати, у зв`язку з цим складений ним рапорт, на його думку, є «фальшивкою»;

- на його думку, не відповідає дійсності час виклику та прибуття ОСОБА_5 до суду;

- не взято до уваги, що інформація, яка міститься у відповіді від 20 жовтня 2020 року за підписом ОСОБА_6 , про те, що 27 липня 2020 року у складі СОГ були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та які прибули на виклик, який надійшов на лінію 102 від ОСОБА_1 , на його думку, є «фальшивою»;

- не встановлено точного часу вчинення адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження відповідно за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;

- не взято до уваги розбіжності у поясненнях ОСОБА_2 , який показав, що висловлювання ОСОБА_1 нецензурною лайкою під час розмови з поліцією, які за часом тривалі біля п`яти хвилин, а потім пояснив, що може і пару хвилин, в той час, як з відеозапису вбачається, що з моменту, коли ОСОБА_1 почав телефонувати пройшло усього 2 хв. 14 сек., а різниця між фактичним реальним часом подій та між встановленим на камерах відеоспостереження у апеляційному суді складає 04 хв. 10 сек.;

- не взято до уваги розбіжності у поясненнях ОСОБА_4 , який постійно путався у своїх поясненнях та казав, що не пам`ятає точно деталі подій;

- не взято до уваги, що покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не ґрунтувалися на їх особистому сприйнятті подій, а ґрунтувалися після перегляду відеозапису з камер відео спостереження;

- не взято до уваги, що ОСОБА_2 не може бути потерпілим у зазначеній справі, у розумінні ч. 1 ст. 269 КУпАП, оскільки з пояснень останнього вбачається, що жодної шкоди йому нанесено не було.

Крім того, вважає, що у судді Фроловій Н.М. наявна особиста зацікавленість та домовленість зі свідком ОСОБА_9 , начальником сектору превенції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_22., а відсутність інституту відводу у КУпАП позбавило його право на відвід судді.

Заслухавши суддю-доповідача, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника Страшка Є.О., які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просили її задовольнити, думку потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та підтримав свої покази, надані у судовому засіданні, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, дрібне хуліганство, за викладених у постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в справі та досліджених судом першої інстанції доказах. Суд першої інстанції при розгляді зазначеної справи дав належну правову оцінку діям ОСОБА_1 , з якою погоджується апеляційний суд.

Апеляційним судом ретельно перевірені покази ОСОБА_1 , надані ним під час апеляційного розгляду справи, та його пояснення щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі про те, що він не вчиняв інкримінованого йому адміністративного правопорушення та необхідність закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Також перевірені покази всіх свідків, допитаних в судових засіданнях суду 1 інстанції шляхом прослуховування аудіо записів на технічних носіях.

З матеріалів справи вбачається, що суддя місцевого суду правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, дослідивши їх у судовому засіданні покази ОСОБА_1 потерпілого ОСОБА_2 , свідків та інші докази, наявні в матеріалах адміністративної справи та надав їм відповідну правову оцінку.

Так, відповідно до ст. 173 КУпАП до дрібного хуліганства відносять нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. При цьому такі дії мають вчиняться безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Іншими словами, дрібним хуліганством визнаються дії, що не мають ознак кримінального караного хуліганства.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Нецензурна лайка - це одна з грубих форм неповаги до громадської моральності, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. У правовій літературі справедливо зазначається, що незалежно від того у зв`язку з якими обставинами особа висловлював своє роздратування у формі нецензурної лайки, вона скоює проступок, за який підлягає відповідальності в адміністративному порядку.

Словесне хуліганство не загрожує життю та здоров`ю людей, проте використання нецензурних слів, перш за все, грубе, образливе ставлення до оточуючих. Воно знижує рівень людського спілкування та завдає моральної шкоди духовному стану суспільства, ображає людську гідність.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадській порядок і прагне цього.

Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Суд обґрунтовано послався, як на доказ провини ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому адміністративного правопорушення на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ 161959 від 21.08.2020 року, яким зафіксовано факт вчинення правопорушення. З зазначеного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від пояснення та підпису у присутності свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які засвідчили це своїм підписом (а.с. 2 т.1);

- заяву ОСОБА_2 від 27.07.2020 року, в якій останній просить прийняти заходи відносно громадянина ОСОБА_1 , який 27.07.2020 року об 11-00 годині, знаходячись у будівлі Донецького апеляційного суду на пункті пропуску та охорони, який почав висловлюватися нецензурною лайкою на його адресу та проявляв агресію, на зауваження не реагував. Будь-яка шкода ОСОБА_2 заподіяна не була (а.с.34 т.1), однак у судовому засіданні від 23.10.2020 року зазначив, що йому спричинена моральна шкода, він так написав у заяві, оскільки думав, що малася на увазі шкода у вигляді пошкодженого форменого одягу чи тілесні ушкодження, а такого не було, була лише нецензурна лайка на його адресу.

Суддя правильно послався в постанові на покази потерпілого ОСОБА_2 , який заступив в той день на чергування у якості чергового поста пропуску та охорони порядку, наданими в судовому засіданні, який докладно підтвердив факт висловлювання на його адресу нецензурної лайки з боку ОСОБА_1 , місце та приблизний час вчинення адміністративного правопорушення. Підтвердив, що, оскільки ОСОБА_1 хотів пройти до приміщення апеляційного суду без дотримання вимог проходження через рамку метало детектора, який спрацював на наявність в його речах металевого предмету, коли він проходив через рамку, але той відмовився від поверхнього огляду його речей в грубій формі, намагаючись силоміць перелізти через огорожу, а коли він йому не дав цього зробити, ОСОБА_1 відштовхнув його у груди та почав висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою та іншими образливими словами. На зауваження заспокоїтись не реагував, сказавши, що буде з ним розмовляти як сам захоче. Також сказав, що він недоторканий, оскільки є присяжним, має право всюди ходити. Працівникам «швидкої» медичної допомоги та працівникам, яких викликав ОСОБА_12 , останній заявив, що щойно стався напад на нього, як на присяжного. Потерпілий зазначив, що діями ОСОБА_1 йому спричинена моральна шкода.

Згідно до показів свідка ОСОБА_4 , на які послався суддя в своїй постанові, який також підтвердив факт висловлювання ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 нецензурної лайки у будівлі Донецького апеляційного суду та приблизний час вчинення адміністративного правопорушення, про що суд докладно виклав у своїй постанові. Свідок підтвердив факт того, що під час перебування в холі Донецького апеляційного суду, почувши крик, бачив, як ОСОБА_13 деякий час намагався перестрибнути через огорожу біля приміщення пункту пропуску судової охорони, перекинувши ногу, але його зупиняв потерпілий, якого ОСОБА_12 відштовхував у груди, при цьому висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, вимагаючи таким чином, щоб той відійшов. Він такого раніш не чув, тому навіть обернувся подивитись. Чув як ОСОБА_12 викликав «швидку» та поліцію, сказавши, що стосовно нього стався злочин. Коли ті приїхали, розповідав їм, що він є присяжним, йому щойно працівниками охорони застосована шкода здоров`ю, вимагав їх затримати, продовжував кричати образливі висловлювання на їх адресу.

Апеляційний суд погоджується з наведеним судом аналізом на ОСОБА_2 пояснень потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 , вони відзначаються послідовністю і узгодженістю між собою і містять дані щодо часу, місця подій, під час яких, ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні Донецького апеляційного суду, нецензурно висловлювався на адресу чергового посту пропуску та охорони порядку служби судової охорони ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_1 в судовому засіданні, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, не заперечував факту конфлікту в приміщенні суду.

Доводи ОСОБА_1 , що, на його думку, свідок ОСОБА_4 не міг чути його розмови з працівниками служби судової охорони, оскільки далеко сидів, а там стояв гул через присутність людей, не відповідають дійсності, оскільки свідок ОСОБА_4 чув нецензурну лайку від ОСОБА_1 на адресу потерпілого в той час, коли ОСОБА_4 , проходив через турнікет, а потім весь час сидів біля скляного приміщення судових охоронців, не більш ніж 2 метри, і сторонніх людей, які б могли завдавати гул у холі, не біло, що підтверджується дослідженим судом аудіо записом події з камер відео спостереження.

З відеозапису з камер відео спостереження будівлі Донецького апеляційного суду від 27.07.2020 року, на якому зафіксовано без звуку, як об 11 год. 17 хв. 10 с. в полі зору відеокамер з`являється ОСОБА_1 , який залишає свої речі на столі, без речей проходить через металеву рамку з турнікетом, потім повертається назад, бере свої речі і з ними намагається пройти знов через металеву рамку з турнікетом, але йому не вдається, тоді він повертається, залишає речі знов на столі і намагається перелізти через огорожу, перекинувши ногу через останню, та в цьому йому перешкоджає працівник служби судової охорони, потім він ще раз намагається перекинути ногу, відштовхуючи працівника судової охорони, щось кажучи, але працівник судової охорони йому не дає це зробити. В цей час проходить через металеву рамку з турнікетом свідок ОСОБА_4 , затримується на декілька секунд, дивлячись в бік ОСОБА_1 , бачить це та озирається, турнікет, проходить на сідає збоку від скляної будки судової охорони. Потім ОСОБА_1 починає дзвонити по мобільному телефону.

Незважаючи на те, що суддею не взяті до уваги як належний доказ відеозаписи з камери мобільного телефону ОСОБА_1 та з реєстратора служби судової охорони, оскільки на них зафіксовані події, які відбувалися пізніше, слід зазначити, що з цих записів вбачається грубе поводження ОСОБА_1 , висловлювання образливих слів, що принижує гідність, на адресу працівників служби охорони суду, в грубій формі спілкуючись з прибулими працівниками «швидкої допомоги» та викликаними ним працівниками поліції.

Щодо доводів апеляційної скарги про, нібито, необґрунтованого не взяття суддею до уваги показів свідка ОСОБА_3 , апеляційний суд зазначає наступне.

З постанови вбачається, що суддя, викладаючи пояснення свідка ОСОБА_3 , зазначила, що остання увесь час знаходилась на першому поверсі До¬нецького апеляційного суду, починаючи з моменту прибуття ОСОБА_1 до будівлі суду в середині будки судової охорони, яка знаходиться біля турнікету та метало детектора, встановлених у Донецькому апеляційному суді на першому поверсі. На питання, чи чула вона будь-які нецензурні висловлювання від ОСОБА_1 , пояснила, що на її суб`єктивне сприйняття вона чула такі висловлювання. На питання, які саме ОСОБА_3 відповіла, що це були слова «….» та «дурак», які вона сприймає як образливі, всього вона не запам`ятала. На уточнююче питання, чи є ці слова нецензурними, пояснила, що ні, вони не є нецензурними та надала їм відповідну оцінку. При цьому ОСОБА_3 підтвердила факт відмови пройти ОСОБА_1 поверхневий огляд його сумки на наявність заборонених предметів, або залишити її в камері сховища. Підтвердила факт, що ОСОБА_1 намагався перелізти через огорожу, але йому не давав цього зробити її напарник ОСОБА_2 , ставши перед останнім. Підтвердила, що саме в цей час там був присутній свідок ОСОБА_4 .

Судом апеляційної інстанції перевірені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо заявлених ним в суді першої інстанції письмових клопотань.

Апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_1 про те, що суд, нібито, не задовольнив його клопотання, такими, що не відповідають дійсності, оскільки майже всі клопотання ОСОБА_1 від 29.09.2020 року про виклик та допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_2 , судом задоволені, у судові засідання зазначені свідки викликалися та безпосередньо надавали пояснення.

Клопотання від 06.10.2020 року про долучення до матеріалів справи копій документів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000094 від 06 серпня 2020 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 371 КК України; копії ухвали слідчого судді у справі № 219/7060/20 від 30 липня 2020 року; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001374 від 06 серпня 2020 року з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 377 КК України; копію ухвали слідчого судді у справі № 219/7061/20 від 30 липня 2020 року; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000109 від 08 серпня 2020 року з правовою кваліфікацією за ст. 386 КК України; копія ухвали слідчого судді у справі № 219/7233/20 від 05 серпня 2020 року; витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001460 від 01 вересня 2020 року з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК України; копію талону про прийняття звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги до реєстраційного номеру звернення від 05.10.2020 року № 2020-1228867 - задоволено, та зазначені документи приєднані до матеріалів справи; клопотання від 07.10.2020 року про витребування з Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області наказу начальника про закріплення дільничних за поліцейськими дільницями обслуговування та посадові обов`язки дільничних офіцерів поліції, зокрема ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , а також відомості про виклик за номером «102» в період з 11-14 год. по 11-20 год. 27 липня 2020 року з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_1 та аудіо запис повідомлення та розмови з оператором та рапорт чергової частини - задоволено, та судом зроблені відповідні запити на ім`я начальника Бахмутського ВПГУНП в Донецькій області (а.с. 90, 94, 118 т. 1 ) та отримана відповідь на запит (а.с. 124 т. 1); клопотання від 12.11.2020 року про долучення до матеріалів справи відеозаписів на DVD-R диску із 7 файлами, задоволено, диск долучений до матеріалів справи (а.с.150-151 т. 1). Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання ОСОБА_1 , витребував письмові докази, яким надав відповідний аналіз та правову оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Таким чином, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що суддею суду 1 інстанції були задоволені майже всі клопотання ОСОБА_1 про виклик та допит свідків та витребування письмових матеріалів.

Інші письмові клопотання ОСОБА_1 , які б залишилися суддею поза увагою, в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо, нібито, не взяття суддею до уваги бажання скористатися правовою допомогою, спростовується матеріалами справи, відповідно до яких, на ОСОБА_2 письмового клопотання ОСОБА_1 від 27.10.2020 року про залучення до розгляду справи його захисника Страшка Є.О., не відповідають дійсності, оскільки участь останнього у судовому засіданні була забезпечена, починаючи з 27.10.2020 року, та у всіх подальших судових засіданнях брав захисник Страшко Є.О. (а.с. 122-123, 125-126, 134-137, 153-154, 164-167, 182-183 т.1).

Крім того, під час неодноразового апеляційного розгляду 28.12.2020р., 01.02.2021р, 09.02.2021р, 15.02.2021р. апеляційної скарги ОСОБА_1 на оскаржувану постанову, його право на захист також не було порушено, оскільки у всіх судових засіданнях брав участь представник ОСОБА_1 в його інтересах, захисник Страшко Є.О.

Твердження ОСОБА_1 про, нібито, неналежне повідомлення його про час та дату розгляду справи, не може бути прийнято апеляційним судом до уваги, оскільки з дати надходження справи до Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом оформлення телефонограм, що відповідно з правовим висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.01.2020 року (справа № 482/9/17, №308/12552/16-а), є одним з видів повідомлення, або розпискою про те, що він повідомлений про наступну дату розгляду справи та він був присутній у всіх судових засіданнях, а саме 29.09.2020 року, 02.10.2020 року, 07.10.2020 року, 23.10.2020 року, 27.10.2020 року, 29.10.2020 року, 12.11.2020 року, 04.12.2020 року, 10.12.2020 року, у зв`язку з чим його право ніяк судом не порушено.

Щодо доводів апеляційної скарги про, нібито, неприйняття суддею дій щодо притягнення свідка ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, апеляційний суд повідомляє наступне.

Відповідальність за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП настає за злісне ухилення від явки в суд свідка. Злісним ухиленням від явки до суду як прояву неповаги є повторна (не перша) неявка до суду за умови належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання; без поважних причин (установлюються в кожному випадку окремо, за винятком ст.138 КПК, де такий перелік уже встановлено); тільки певного кола осіб.

Апеляційний суд вважає, що з матеріалів справи вбачається, що свідок ОСОБА_4 був присутній у судовому засіданні 02.10.2020 року, де надав докладні пояснення. У подальшому, коли його викликали до суду для повторного його допиту, у судові засідання 27.10.2020 року, 29.10.2020 року, 12.11.2020 року, 10.12.2020 року ОСОБА_4 не з`явився та надав заяви про неможливість бути присутнім в судовому засіданні через поважні причини - догляд за членом своєї родини, яка захворіла на СОVID-19 та перебування у самоізоляції через це (а.с. 120, 132,149 т. 1).

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з подальшими змінами та доповненнями) відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, із урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 з 12 березня на усій території України запроваджено карантин. 13 жовтня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв рішення про продовження карантину в Україні до 31 грудня 2020 року.

Отже, перебування свідка ОСОБА_4 на самоізоляції, з метою не створення загрози інфікування працівників суду та суддів, апеляційний суд розцінює як поважну причину неявки, а тому у судді першої інстанції не було підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про, нібито, протиправні дії свідка ОСОБА_4 не є слушними, оскільки останній був присутній у судовому засіданні, докладно надав свої пояснення, відповів на питання учасників розгляду, у подальшому не міг з`явитися до суду з поважних причин.

Апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що ставити під сумнів покази потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 , які стверджували, що у зазначений у постанові час ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , перебуваючи у приміщенні Донецького апеляційного суду у присутності свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, немає підстав, оскільки вони узгоджуються між собою та не містять ніяких протиріч.

Посилання ОСОБА_1 на, нібито, складання протоколу відносно нього з порушенням ч. 1 ст. 254 КУпАП не є обґрунтованими, у зв`язку з наступним.

Згідно ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як зазначив суддя у постанові, з показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що протокол був складений саме тоді, коли було виявлено ОСОБА_1 , а саме 21.08.2020 року. Як вбачається з пояснень потерпілого ОСОБА_2 та свідків, в тому числі ОСОБА_4 , коли їм було запропоновано надати письмові пояснення, ОСОБА_1 пішов з приміщення апеляційного суду.

З рапорту дільничного офіцеру Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції Горбань Б., вбачається, що 27.07.2020 року в Бахмутському відділі поліції ГУНП в Донецькій області було зареєстровано звернення гр. ОСОБА_2 , що мешкає АДРЕСА_2 щодо конфлікту з гр. ОСОБА_1 . Як було встановлено перевіркою, що по приїзду на місце події співробітників поліції гр. ОСОБА_16 від надання пояснень відмовився згідно ст. 63 Конституції України, опитати останнього не сталося можливим, у ході телефонної розмови з громадянином ОСОБА_1 останній відмовився від зустрічей з співробітниками поліції, та з`явитися до Бахмутського ВП відмовився в загалі, та пояснив, що ніколи не прийде, при неодноразових відвідуваннях місця мешкання гр. ОСОБА_1 двері не відкриває, при встановленні місця знаходження останнього буде вирішене питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, матеріальна та фізична шкода спричинена не була, громадський спокій грубо порушено не було, тяжких наслідків не сталося (а.с.37 т.1); рапортом старшого ДОП Бахмутського ВП капітана поліції ОСОБА_5., в якому останній зазначив, що ним у складі СОГ Бахмутського ВП був здійснений виїзд за повідомленням контролера Донецького апеляційного суду ОСОБА_2 за фактом протиправних дій громадянина ОСОБА_1 . Прибувши до будівлі Донецького апеляційного суду опитати громадянина ОСОБА_1 не виявилося можливим, оскільки згідно ст. 63 Конституції України, останній відмовся надавати будь-які пояснення (а.с.36 т.1).

Апеляційний суд бере до уваги висновки суду про те, що хоча адміністративне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , мало місце 27.07.2020 року, а протокол про адміністративне правопорушення був складений лише 21.08.2020 року, оскільки матеріали справи містять докази на підтвердження того, що у поліцейських були складнощі з виявленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_1 після конфлікту покинув приміщення апеляційного суду.

Так працівник поліції ОСОБА_14 зазначив, що коли він зв`язався за номером телефону з ОСОБА_1 , останній сказав, що відмовляється зустрічатися, потім неодноразово навідували за місцем проживання, але нікого вдома не було і лише коли приїхали 21.08.2020 року, застали ОСОБА_1 та, спілкуючись з ним через закриті двері, про що склали протокол.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що 21 серпня 2020 року він з працівником поліції ОСОБА_14 прибув за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання громадянина ОСОБА_1 для вручення адміністративного протоколу щодо нього. По приїзду вийшли з автомобіля та зайшли у другий під`їзд, піднялися на третій поверх та спочатку подзвонили чи постукали у квартиру праворуч. До них вийшла жінка та повідомила, що вони помилилися квартирою. В цей час ОСОБА_1 , майже одночасно з ними, піднявся до своєї квартири, почав відкривати двері, та, почувши своє прізвище, почав кричати з приводу того, навіщо вони прийшли, називати їх злочинцями, бандитами та ображати, казав, що їх направив ОСОБА_22 «образливе слово». Вони вибачилися перед жінкою та почали спілкуватися з ОСОБА_1 , представилися йому, пред`явивши при цьому службові посвідчення, та пояснили з якого приводу вони прийшли. Проте ОСОБА_1 нічого слухати не хотів, то заходив до квартири, то повертався знову та продовжував лайку. Поліцейський ОСОБА_14 дістав бланк адміністративного протоколу, почав зачитувати та пояснювати ОСОБА_1 його права, на що останній його не слухав, почав казати, що вони злочинці та зателефонував на лінію 102. Спілкування з ОСОБА_1 тривало приблизно пів години, після чого вони звернулися до квартири навпроти, де відібрали у сусідів пояснення з обставин, наведених ним, та з приводу дзвінка ОСОБА_1 на лінію 102. Під час складання протоколу, який складався приблизно хвилин 10-15, ОСОБА_1 перебував в квартирі та розмовляв з ними через зачинені двері. Коли саме ОСОБА_14 закінчив складання протоколу, чи до приїзду слідчо-оперативної групи, чи після, він не пам`ятає. Під час його складання були присутні сусіди з квартири навпроти, вони все чули та бачили. Особу правопорушника встановлював ОСОБА_14 , який саме документ показав ОСОБА_1 йому не відомо, він пам`ятає, що було декілька документів у файлі. Права оголошував ОСОБА_14 до складання адміністративного протоколу. ОСОБА_1 у цей час його не слухав, перебивав, перекрикував. У складанні адміністративного протоколу ОСОБА_14 не допомагав та не відволікав, сам протокол після складання він не читав. Слідчо-оперативна група після приїзду спілкувалася з ОСОБА_1 , відібрали пояснення у нього та ОСОБА_14 . Всі матеріали були направлені до ВП. Зазначає, що на час складання адміністративного протоколу він проходив стажування, а ОСОБА_18 вже працював. Він проходив стажування у ОСОБА_19 , який був його керівником та віддавав накази.

Апеляційний суд вважає, що немає підстав ставити під сумнів покази зазначених свідків, оскільки вони підтверджені їх особистими підписами в протоколі про адміністративне правопорушення від 21.08.2020 року про намагання вручити примірник адміністративного протокол ОСОБА_1 , відмова останнього від його одержання, дачі пояснень на відмови від підпису.

Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що неправильне зазначення лише серії паспорту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не свідчить, що це інша особа, а не ОСОБА_1 , якій він належить, факту вчинення інкримінованого правопорушення. Крім того протокол складено відносно ОСОБА_1 , що не спростовує сам ОСОБА_1 , який не заперечує, що у зазначений час саме він був присутній біля посту судової охорони у приміщенні апеляційного суду.

Таким чином, у судді не було підстав вважати протокол про адміністративне правопорушення від 21.08.2020 року відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП таким, що складений з порушенням ст. 254 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги про, нібито, не взяття суддею до уваги факту, що ОСОБА_5 не міг входити у склад СОГ, у зв`язку з чим його рапорт є недійсним, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд обґрунтовано послався на копію листа Бахмутського відділу поліції від 20.10.2020 року № 24693/201/07-2020 27.07.2020 року, згідно до якого у складі добового чергування слідчо-оперативної групи Бахмутського ВП ГУПН в Донецькій області заступили та несли службу слідчий слідчого відділу старший лейтенант поліції ОСОБА_20 , дільничний офіцер поліції сектору превенції капітан поліції ОСОБА_5 , оперуповноважений відділу кримінальної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , оперуповноважений відділу кримінальної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_21 (а.с. 124 т. 1)

Оскільки зазначені особи є працівниками Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, дані, що вони діяли за межами повноважень, передбачених Законом України «Про національну поліцію», відсутні, про що у постанові також зазначила суддя, тому вважаю ці доводи необґрунтованими.

Твердження ОСОБА_1 про не взяття до уваги суддею факту відсутності права підпису документів у начальника СП Бахмутського ВП ОСОБА_22 а також про недостовірність інформації, що міститься у відповіді від 20.10.2020 року за його підписом, не є обґрунтованим, оскільки, як вбачається з листа начальника Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області від 29.10.2020 року № 53 «31»/201-01-2020, ОСОБА_22 на ОСОБА_2 наказу ГУНП в Донецькій області від 24.07.2020 року № 313 о/с з 24.07.2020 року по теперішній час займає посаду начальника сектору превенції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (а.с. 152 т. 1), тобто є посадовою особою.

Доводи апеляційної скарги щодо, нібито, не встановлення точного часу вчинення правопорушення, що є підставою закриття, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі, серед іншого, зазначається час вчинення адміністративного правопорушення.

Час - це певний період, протягом якого вчинюється будь які дії.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 21.08.2020 року, у графі «час» зазначено «11 год. 00 хв.», що, на думку апеляційного суду, повністю збігається з показами свідків, потерпілого, а також записом з камер відео спостереження у будівлі Донецького апеляційного суду, відповідно до яких, зазначені у протоколі події відбувались об 11 години.

Оскільки час скоєння ОСОБА_1 правопорушення, зазначений у протоколі, а диспозиція ст. 256 КУпАП не передбачає поняття як «точний час вчинення правопорушення», тобто з точністю до однієї хвилини, тому доводи скарги в цій частини є необґрунтованими та підстав для закриття справи за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у судді не було.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно розбіжності у часі за показаннями ОСОБА_4 також не є слушними, оскільки апеляційний суд погоджується з висновком судді про те, що ці розбіжності у часі, 1-3 хвилини, не є суттєвими. Свідок ОСОБА_4 під час допиту зазначав, що час приблизний і годинника у нього не було, його показання співпадають з показаннями потерпілого та відеозаписом з камер відео спостереження, розміщені у приміщенні Донецького апеляційного суду.

Твердження ОСОБА_23 про не взяття до уваги суддею факту розбіжності у поясненнях ОСОБА_4 , не є обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи та відеозаписом з камер відео спостереження в приміщенні Донецького апеляційного суду від 27.07.2020 року.

Посилання ОСОБА_1 на, нібито, не взяття суддею до уваги, що покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не ґрунтувалися на їх особистому сприйнятті подій, не є обґрунтованим у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 КУпАП потерпілого може бути опитано як свідка, відповідно до ст. 272 цього Кодексу.

Згідно до ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Оскільки потерпілий ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_4 були присутні під час подій, які відбулися 27 липня 2020 року в приміщенні Донецького апеляційного суду, об 11 годині, одразу надали письмові пояснення з цього приводу, а також докладно надали пояснення в суді першої інстанції, які не є суперечливими, не викликали у судді сумнівів на предмет їх сприйнятливості та достовірності, тому апеляційний суд вважає ці доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а зазначені ними пояснення достовірними, які мали місце саме у той час та при зазначених ними обставинах.

Твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не є потерпілим у розумінні ч. 1 ст. 269 КУпАП, не є слушними, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, у судовому засіданні він спочатку зазначав, що будь-яка шкода йому не спричинена, але у судовому засіданні 23.10.2020 року сказав, що йому спричинена моральна шкода. Також пояснив, що при написанні заяви ним зазначено, що шкода заподіяна не була, оскільки він думав, що шкода малася на увазі у виді пошкодження форменого одягу чи тілесні ушкодження.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 зазначено, що йому спричинена моральна шкода, він є потерпілим, відповідно до вимог зазначеної статті КУпАП. Дії ОСОБА_1 , який висловлювався на його адресу нецензурною лайкою у приміщенні апеляційного суду, свідчать про заподіяння моральної шкоди потерпілому, оскільки це принижує та ображає людську гідність.

Доводи апеляційної скарги про, нібито, порушення суддею норм процесуального права при ухваленні та проголошенні вступної та резолютивної частини постанови, що не передбачено нормами КУпАП, не є слушними у зв`язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, суддею, з урахуванням додаткових затрат часу, 10 грудня 2020 року оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови (а.с. 185), а якій зазначено, що повний текст постанови буде проголошено об 11-30 год. 14 грудня 2020 року.

Відповідно до ст. 268 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Хоча нормами КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала ухвалення та оголошення суддею вступної та резолютивної частини постанови, проте законодавство не забороняє при відсутності відповідних норм застосовувати аналогію права.

У даному випадку суддею застосована аналогія ст. 376 КПК України, відповідно до якої, якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали (постанови) має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.

Про можливість застосування аналогії права з КПК України, ОСОБА_1 відомо, а тому апеляційний суд зазначає, що у випадках, коли ОСОБА_1 , вважає це прийнятним для себе, саме він просить застосовувати при розгляді адміністративної справи аналогію права.

Таким чином, застосування суддею аналогії права при оголошенні вступної та резолютивної частини ухваленої постанови у зазначеній справі не є порушенням норм процесуального права.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 , посилаючись, нібито на застосування норм, які не передбачені КУпАП, зловживає своїми правами, оскільки вчиняючи будь-які дії, які йому на користь, він просить застосувати аналогію права, а саме норми КПК України, наприклад заявляти відвід судді.

Твердження ОСОБА_1 про, нібито, упередженість судді Фролової Н.М. при розгляді зазначеної справи, не є обґрунтованими, оскільки у разі виникнення сумніву у неупередженості судді у учасників справи, це питання вирішується у процесуальному порядку, шляхом заявлення відводу судді, як це він зробив в апеляційному суді, заявивши відвід головуючому у судовому засіданні 28.12.2020 року, в задоволенні якого йому було відмовлено ухвалою судді Донецького апеляційного суду від 21 січня 2021року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відводи судді Фроловій Н.М. не заявляв, а апеляційний суд позбавлений права вирішувати це питання на стадії перегляду судового рішення, проте апеляційний суд не вбачає ніяких даних, які б свідчили про зацікавленість судді Фролової Н.М. або будь-які порушення з її боку при розгляді даної адміністративної справи.

Апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про необхідність викликати до апеляційного суду та допитати свідків, в тому числі нових, а також про перегляд аудіо записів судових засідань з поясненнями свідків, не підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно допитав всіх свідків, надав їх показам належну оцінку.

Додатково апеляційний суд зазначає, що в тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 з доповненнями та при дачі пояснень в апеляційному суді, в клопотанні про відвід судді, останнім неодноразово застосовувалися образливі та лайливі слова та надання особистих характеристик учасникам судового процесу та іншим посадовим особам, що є недопустимим та апеляційний суд розцінює це як очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку ОСОБА_1 та зловживання ним своїми процесуальними правами.

Так, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (провадження № 11-82заі19), нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Зазначені дії свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії також суперечать основним засадам та принципам адміністративного судочинства та його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Крім того, зловживаючи своїми правами, ОСОБА_1 демонструє службове посвідчення присяжного, не будучи на той час виконавцем обов`язків присяжного у розумінні ст. 68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому може користуватися правом судді та безперешкодно і в будь-який час заходити до різних установ.

Щодо нецензурного висловлювання ОСОБА_1 , як присяжним, та демонстрація посвідчення присяжного, як працівникам судової охорони, так і апеляційному суду, про що він неодноразово констатував, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що присяжний - це особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 63 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону, відповідно до яких зобов`язані справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів; виявляти повагу до учасників процесу; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання; виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції.

Відповідно до ст. 8, 9 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням ХІ чергового з`їзду суддів України 22 лютого 2013 року, суддя повинен здійснювати судочинство в межах та порядку, визначених процесуальним законом, і виявляти при цьому тактовність, ввічливість, витримку й повагу до учасників судового процесу та інших осіб.

Згідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканості суддів, установлені законом, на час виконання ними лише обов`язків правосуддя. Таким чином наведені гарантії суддів на присяжних поширюються лише на час участі їх в розгляді конкретної справи.

Виходячи з наведеного, дії ОСОБА_1 , який, стверджуючи, що він діє як присяжний, при цьому висловлюючись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , так й інші образливі його висловлювання в апеляційній скарзі на адресу працівників поліції та учасників справи, не можна розцінювати, як належну поведінку посадової особи з дотриманням етичних норм.

Апеляційний суд розцінює такі дії як недопустимі в громадянському суспільстві, а використання образливих та нецензурних висловлювань в апеляційній скарзі свідчить лише про неповагу до суду, як органу, що її розглядає.

Крім того, як сам ОСОБА_1 , так і захисник Страшко Є.О., були присутні під час розгляду апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення, де ОСОБА_1 протягом більше ніж 5 годин, давав пояснення, при цьому тривалий час сперечався з головуючим у справі, відмовляючись давати конкретні пояснення по суті апеляційної скарги, весь час в образливій формі висловлювався на адресу потерпілого, свідків, працівників поліції, на зауваження головуючого судді не реагував, не бажаючи дотримуватися порядку в суді, намагаючись взяти на себе повноваження головуючого та ставлячи умови щодо порядку ведення процесу, бажаючи затягнути розгляд справи, годинами зачитуючи норми різних законів, не підкорюючись вимогам головуючого, двічі зірвав судовий розгляд, викликавши працівників поліції, заявивши їм про, нібито, порушення суддею його прав, та не даючи можливості дати пояснення своєму захиснику Страшку Є.О. та потерпілому ОСОБА_2 та продовжити розгляд справи.

Клопотання, заявлені ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи, апеляційним судом розглянуті, в їх задоволенні відмовлено, оскільки суд визнав їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, між тим у зв`язку із закінченням строку правильно закрив провадження на ОСОБА_2 п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Оскільки апеляційним судом не встановлено будь-яких суттєвих порушень з боку судді суду першої інстанції при розгляді зазначеної адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , постанова Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року є такою, що відповідає вимогам КУпАП, а тому підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП - залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Л. Ковалюмнус