№3/755/1403/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В., розглянувши справу, що надійшла з Управління патрульної поліції у м. Києві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм-електриком, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 110550, ОСОБА_1 , 23 жовтня 2020 року, о 02 годині 00 хвилин, у м. Києві, по вул. Г.Чупринки, 8, керував автомобілем «ВАЗ 2108», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, характерний запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Drager» відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 22 жовтня 2020 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, він приїхав додому до свого товариша ОСОБА_2 на АДРЕСА_2 , на автомобілі «ВАЗ 2108», д/н НОМЕР_1 . Приїхавши, він припаркував автомобіль на парковці біля під`їзду та пішов додому до товариша, де вони відпочивали. Далі, вже 23 жовтня 2020 року, десь приблизно о 01 годині 30 хвилин, вони із ОСОБА_2 вийшли до магазину купити води і, повертаючись із магазину, знаходячись із товаришем неподалік автомобіля, до них під`їхали працівники патрульної поліції та почали запитувати, чий автомобіль, на що він останнім повідомив, що його. Далі, працівники поліції попросили його пред`явити документи на автомобіль, що він і зробив. Коли він віддав працівникам поліції для огляду документи, то останні вже їх йому не повернули і почали звинувачувати його, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, хоча він зазначав поліцейським, що автомобілем він не керував. Працівники поліції, не вислухавши його пояснення, посадили його до службового автомобіля та поїхали з ним шукати свідків. Приїхавши на пр-т Миру, 6, поліцейські шукали свідків, а він у той час зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, де він знаходиться, після чого, останній приїхав до нього. Далі, йому почали пропонувати пройти огляд на приладі «Драгер», однак, він відмовився, оскільки знав, що автомобілем він у стані алкогольного сп`яніння не керував і не розумів, чому він повинен проходити такий огляд, так як не був водієм. Його товариш ОСОБА_2 також зазначав працівникам поліції, що він не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Далі, працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та повезли його до райвідділу на вул. Червоноткацьку, де відпустили. Вважає, що протокол відносно нього складено безпідставно та неправомірно, оскільки він не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко К.М. у судовому засіданні пояснила, що 23.10.2020 року, ОСОБА_1 , разом зі своїм товаришем ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у якого він знаходився у гостях, приблизно о 01 годині 30 хвилин вийшли до магазину за водою. Повертаючись із магазину, знаходячись неподалік автомобіля, до них під`їхав патрульний автомобіль з якого вийшли працівники патрульної поліції та попрохали документи на автомобіль право керування, які він добровільно надав. Після отримання документів, інспектор почав стверджувати, що ОСОБА_1 саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, посадили його до патрульного автомобіля і вивезли на пр-т Миру, 6, де зупинили двох свідків і почали пропонувати йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, однак, ОСОБА_1 повідомляв, що не керував автомобілем взагалі, оскільки, автомобіль стояв припаркованим ще звечора. Проте, працівники патрульної поліції склали протокол про адміністративне правопорушення за порушення п. 2.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, захисник зазначила, що відповідно до відеозапису, що міститься у матеріалах справи, місце складання протоколу не відповідає місцю, зазначеному в самому протоколі. Під час ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, інспектор зазначив, що по пр-ту Миру, 6, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак, сам транспортний засіб залишився у тому місці, де і був припаркований, а саме, по вул. Г. Чупринки 8-А, і при наданні пояснень, свідки його не бачили. Таким, чином, працівники поліції не мали права складати відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував автомобілем, останні не зупиняли цей автомобіль, а просто під`їхали до припаркованого автомобіля і безпідставно почали вимагати у ОСОБА_1 пред`явлення документів на автомобіль та водійське посвідчення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Але для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, у противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), ставить під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» за принципом «плодів отруєного дерева».

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 року Верховний Суд України у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення.

У протоколі, доданому до матеріалів справи, відсутній будь-який запис про причину зупинки транспортного засобу за кермом якого, нібито, перебував ОСОБА_1 . Також, відсутня відеофіксація будь-якого порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 , несправності транспортного засобу та інше, оскільки транспортний засіб не зупиняли, а останній за кермом автомобіля не перебував, а знаходився поряд із ним на вулиці.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію», одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з нормою ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», «поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі такий пристрій, з метою «попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб».

Відповідно до п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 року № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

У матеріалах справи міститься один диск із двома різними записами з нагрудної відеокамери з різним інтервалом часу, а саме - з 01:59:19 до 02:03:52 та з 02:54:28 до 03:01:49, фактично, з різницею майже в годину. Також, у протоколі зазначений не відеозапис із певної нагрудної камери, а саме - диск з відеозаписом, що свідчить про внесення правок пізніше до протоколу про адміністративне правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 08.02.2018 року у справі №760/3696/16-а вказує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17.

У той же час, Касаційний адміністративний суд Верховного Суду в своїй постанові від 15.04.2020 року в справі № 489/4827/16-а визнав безпідставним врахування судом апеляційної інстанції пояснень поліцейського в якості доказу вчинення водієм адміністративного правопорушення, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення він діяв як службова особа - інспектор патрульної поліції. Свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху. Також, визнано вірним рішення суду першої інстанції, яке містило висновок про необхідність відеофіксації порушення ПДР України.

Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення міститься неналежний запис щодо відеофіксації правопорушення, а в матеріалах присутні два записи з різницею в годину, які не містять доказів порушення ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України за яке його автомобіль було, нібито, зупинено працівниками патрульної поліції. Також, відеозаписи не містять жодної інформації щодо керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, а свідчення інспектора патрульної поліції не можуть визнаватись належним доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, у матеріалах справи, на порушення вимог п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відсутнє будь-яке підтвердження того, що інспекторами було проінформовано ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу, більше того, у протоколі відсутній запис про серійний номер приладу «Drager», за допомогою якого пропонувалось ОСОБА_1 пройти перевірку на стан сп`яніння, що говорить про неналежність такої пропозиції. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог статті 266 КУпАП, вважається недійсним.

Зокрема, у випадку встановлення стану сп`яніння, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, визначено, що до протоколу про адміністративне правопорушення додається копія акту огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, але в даному випадку, даний запис відсутній, як і будь-яка інформація щодо складання направлення на огляд водія транспортного засобу до найближчого медичного закладу.

У зв`язку із вищенаведеним, захисник прохала закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 22 жовтня 2020 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_1 приїхав до нього додому на вул. Чупринки, 8-А, а автомобіль припаркував на парковці біля будинку. Далі, приблизно о 01 годині 30 хвилин, вони із ОСОБА_1 вийшли до магазину за водою і, повертаючись вже назад, коли вони знаходилися неподалік автомобіля, до них під`їхали працівники поліції та почали запитувати, хто господар автомобіля, на що ОСОБА_1 відповів, що він. Потім, поліцейські попросили ОСОБА_1 показати документи на автомобіль та посвідчення водія. Після того, коли ОСОБА_1 надав працівникам поліції документи, то останні їх йому не віддали та почали звинувачувати його, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 заперечив та зазначив, що він взагалі не керував автомобілем. Зокрема, він також зазначав працівникам поліції, що ОСОБА_1 взагалі не керував автомобілем, однак, його пояснення до уваги не прийняли. Далі, поліцейські посадили ОСОБА_1 до службового автомобіля і повезли шукати свідків. Через деякий час, йому зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що його привезли на пр-т Миру, 6 і він одразу до нього поїхав. На пр-ті Миру, 6, ОСОБА_1 пропонували пройти огляд, однак, останній повідомляв, що не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, він, у свою чергу, також наголошував поліцейським на тому, що ОСОБА_1 не керував автомобілем і чому останній повинен проходити огляд, однак, його ніхто не слухав. Після того, працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та чомусь вирішили його відвезти до райвідділу на вул. Червоноткацьку, 2, де потім відпустили. Зазначив, що ОСОБА_1 не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тобто, всі звинувачення поліцейських у бік останнього, є безпідставними.

Зокрема, у судовому засіданні, за участю ОСОБА_1 , захисника Шевченко К.М., свідка ОСОБА_2 , було переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського, що був долучений до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Шевченко К.М., свідка ОСОБА_2 , переглянувши наявний відеозапис, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Однак, у супереч вимогам ст. 251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що особа керувала автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Крім того, приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), беручи до уваги передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення, виходжу з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. 8 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Зокрема, згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , захисником Шевченко К.М., свідком ОСОБА_2 , було надано послідовні та логічні пояснення, викладені вище, що не викликають сумніву щодо їх достовірності, тому суд бере їх до уваги.

Так, відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, на що звертав свою увагу Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.).

Крім того, відповідно до п. 3.5 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НРУ від 03 лютого 2016 року №100, після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора), все спілкування повинне бути записано безперервно.

Однак, як вбачається з переглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, що був долучений до матеріалів справи, відео не є безперервним. Долучений до матеріалів справи відеозапис складається із двох відеофайлів: перший відеофайл відображає події від 23.10.2020 року з 01 години 59 хвилин до 02 години 03 хвилини, другий - 23.10.2020 року з 02 години 54 хвилини до 03 години 01 хвилина, що суперечать обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 23.10.2020 року о 02 годині 00 хвилин, керував транспортним засобом ВАЗ 2108», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, однак, відповідно до відеофайлів, відеозапис починається з 01 години 59 хвилин вже з моменту встановлення осіб свідків, не містить моменту зупинки вказаного вище транспортного засобу, що не спростовує пояснення останнього про те, що він не керував транспортним засобом. Зокрема, на відеофайлах зовсім не вбачається вищевказаний транспортний засіб.

Крім того, як вбачається із долучених до матеріалів справи письмових пояснень свідків, останні були запрошені для складання протоколу про адміністративне правопорушення 23.10.2020 року о 02 годині 30 хвилин, що не відповідає часу, вказаному в протоколі, де зазначено, що 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 відмовився проходити огляд у присутності двох свідків, тобто, пояснення свідків є по часу пізніше, ніж час, вказаний у протоколі.

Зокрема, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_2 , викладених вище, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Крім того, з протоколу вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем по вул. Г.Чупринки, 8, однак, як, вбачається із відеозапису, письмових пояснень свідків та пояснень ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , наданих у судовому засіданні, відмову ОСОБА_1 від проходження огляду приймають по пр-ту Миру, 6, що також є незрозумілим та суперечить обставинам, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду не викладене вище, суд зазначає, що оскільки діючим Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, то в даному випадку, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення всіх учасників, вивчивши наявні докази в їх сукупності, необхідно провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 130, 245, 247, 251-252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: