КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/9862/21 Суддя 1 інстанції - Левко В.Б.
Провадження № 33/824/5042/2021 Доповідач-суддя Матвієнко Ю.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП остаточно призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять) гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн. 00 коп. на користь держави.

Як встановлено судом, 14 травня 2021 року о 18 год. 40 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Jetta», н/з НОМЕР_1 , на площі Дарницькій у м. Києві з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, блідість обличчя, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога у медичному закладі КНП КМНКЛ «Соціотерапія» водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху.

Крім того, 14 травня 2021 року о 18 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Jetta», н/з НОМЕР_1 , на площі Дарницькій у м. Києві, при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності та скоїв зіткнення із транспортним засобом марки «Nissan Juke», н/з НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 10.1 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та в цій частині провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що постанова суду є невмотивованою і необґрунтованою, а висновки, зроблені судом, не відповідають фактичним обставинам справи. Одночасно із цим, суд першої інстанції під час розгляду даної справи не дослідив у повному обсязі всі докази і не надав їм належної оцінки.

Зокрема, судом було допущено порушення норм процесуального порядку розгляду справи, оскільки суддею не були вчинені дії, передбачені ст. 279 КУпАП, у тому числі роз`яснення прав та обов`язків особам, які беруть участь у справі, розв`язання клопотань та дослідження доказів. Фактично судовий розгляд звівся до запитання, що думає з цього приводу ОСОБА_1 , на що він надав довідку з лабораторії та навіть не встиг пояснити всіх обставин. В подальшому замість винесення та оголошення постанови суддя оголосив лише сутність накладеного стягнення. Судом першої інстанції не було враховано жодного аргументу апелянта та не допитано важливого свідка, крім того, факт упередженого ставлення до ОСОБА_1 з боку суду полягав у тому, що постанова суду про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення не була проголошена судом.

За результатами судового розгляду судом зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, однак даний висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у матеріалах справи немає жодного доказу керування апелянтом транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. Відсутність в матеріалах справи доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає, що саме особа, яка керує транспортним засобом у стані сп`яніння, може бути суб`єктом адміністративного правопорушення. При цьому, обставини, викладені у протоколі, не відповідають дійсності, оскільки протокол містить неправдиві відомості про те, що ОСОБА_1 14.05.2021 року керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, позаяк працівники поліції його не зупиняли, а під`їхали до автомобіля, який стояв на місці, майже через дві години після його зупинки. Вказані обставини повинні чітко підтверджуватися відеозаписами з нагрудних камер працівників патрульної поліції та протоколом, в якому зазначений час ДТП та час, коли почали запис працівники поліції після того, як прибули на місце.

Відповідно до п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок такого огляду встановлений «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 та «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Відповідно до вказаних нормативних документів, якими повинні керуватись працівники патрульної поліції, а саме: відповідно до п. 6, 7 «Інструкції» - огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Такі ж самі вимоги до проведення огляду передбачає і вищевказаний «Порядок».

Разом з тим, протокол не відповідає вимогам ст. 130 КУпАП України, ст. 266 КпАП України, Постанови КМУ № 1103 від 17.12.2008 р. "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, спільного Наказу № 1452/735 МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", а саме: - відповідно до ст. 266 КпАП, п. 6 розділу II «Інструкції» № 1452/735, п. 4 «Порядку» КМУ № 1103 - за наявності ознак, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду уповноважена особа інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про його повірку (п. 4, 5 розділу II вказаного наказу № 1452/735).

Тобто, спочатку поліцейський повинен запропонувати пройти водію огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а вже у разі відмови водія або незгоди з результатами, запропонувати проїхати до закладу охорони здоров`я.

Даний порядок, передбачений у разі виявлення ознак як алкогольного так і наркотичного сп`яніння, оскільки інструкція не містить розподілу на 2 (два) різновиди порядку проведення огляду для алкогольного або наркотичного сп`яніння, а передбачає єдиний порядок для обох видів сп`яніння.

В порушення вказаних норм, свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про повірку спеціальних технічних засобів для перевірки стану сп`яніння ОСОБА_1 не надавалось і дані норми підзаконних актів не роз`яснювались та взагалі не роз`яснювалось жодних норм закону, які регулюють проведення оглядів на стан сп`яніння. Крім того порушено саму процедуру проведення огляду, яка передбачає спочатку пропозицію пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а вже після відмови пройти огляд на місці, складається направлення на огляд у закладі охорони здоров`я і вже ця відмова фіксується у присутності двох свідків, а правопорушнику одразу було запропоновано проїхати до лікаря нарколога (закладу охорони здоров`я).

При цьому, якщо б йому було запропоновано пройти огляд на місці, він би обов`язково його пройшов, оскільки був впевнений у своїй правоті, а оскільки йому було роз`яснено з боку поліції, що у нього є два варіанти: або проїхати з ними або звернутись в лікарню самостійно, через недовіру до поліції, він вирішив звернутись самостійно до закладу охорони здоров`я.

Тому, одразу після складання протоколів ОСОБА_1 направився до закладу КНП КМНКЛ «Соціотерапія" на вулиці Петра Запорожця, на який йому вказали працівники поліції, для того, щоб пройти огляд за самозверненням, як вказували працівники поліції, разом зі своїм знайомим ОСОБА_2 , який був разом з ним з моменту ДТП під час складання працівниками поліції протоколів, а також при зверненні в лікарню і може підтвердити викладені апелянтом обставини та про допит якого було відмовлено судом першої інстанції після усного клопотання ОСОБА_1 . Присутність даного свідка підтверджується відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

По прибуттю в КНП КМНКЛ "Соціотерапія" ОСОБА_1 повідомив уповноваженим там особам, що хоче пройти огляд у нарколога за самозверненням у зв`язку з тим, що щодо нього було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак лікар повідомив йому, що наразі велика черга для огляду з осіб, яких привезли працівники поліції та йому було відмовлено у проведенні огляду.

Крім того, обурившись відмовою та оскільки працівники поліції вказували, що крім цього закладу ОСОБА_1 може пройти огляд і в будь-якому іншому закладі, з метою довести, що він не наркоман і взагалі не вживає наркотиків, він пройшов огляд на стан наявності в організмі багатьох видів наркотиків і психотропних речовин в медичній лабораторії "Діла", оригінал результатів якого № 811002174 від 17.05.2021 року надав суду першої інстанції. Однак судом, з незрозумілих причин, був критично сприйнятий даний висновок, хоча, якщо б в його організмі були наркотичні речовини, огляд обов`язково б це виявив, оскільки наркотичні речовини за декілька годин та навіть днів з організму не виводяться, а перебувають там днями і навіть місяцями, тобто за таких обставин, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянт посилався на те, що покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 містять неправдиву інформацію в частині того, що вони засвідчили, що громадянин ОСОБА_1 у їх присутності відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «ДРАГЕР» на місці зупинки.

Неправдиві і суперечливі ці покази через те, що дані свідки ніяким чином не могли бачити, а тим більше засвідчувати, що ОСОБА_1 відмовлявся проходити на місці зупинки огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу "ДРАГЕР", оскільки ніхто його не зупиняв, а працівники поліції приїхали майже через дві години на місце, де знаходився автомобіль та ніхто йому не пропонував пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу "ДРАГЕР", що підтверджується відеозаписами, долученими до справи в якості доказів. На відеозаписах чітко видно та розбірливо чутно, що працівники поліції не пропонували апелянту пройти будь-які тести на стан сп`яніння на місці, а пропонували проїхати з ними до лікаря нарколога, хоча, як "Інструкцією" так і "Порядком", передбачено направлення особи - водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан будь-якого виду сп`яніння, відмову проїхати до якого і повинні засвідчувати залучені для цього незалежні особи (свідки). Разом з тим, всупереч почутому у їх присутності, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 власноручно, свідомо підписали неправдиві покази, надані їм працівниками патрульної поліції, якими оговорили ОСОБА_1 . Вказаними діями дані свідки фактично вчинили пособництво працівникам УПП в м. Києві по внесенню завідомо неправдивих відомостей в офіційні документи та фальсифікації матеріалів щодо апелянта.

Крім того, покази свідків викладені ними не власноручно, а на однотипних бланках і в повній мірі не відображають саме їх позицію в даних обставинах, а є елементом легалізації дій патрульних поліцейських, які проведені з порушенням встановленого порядку та процедури.

У зв`язку з цим ці пояснення є нікчемним і недопустимим доказом, на який неможливо спиратися при винесенні рішення, а підтвердженням цьому є відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції.

Наведене свідчить, що матеріали справи не містять об`єктивних та обґрунтованих доказів на підтвердження викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, що дійсно мав місце факт керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння.

Окрім цього, у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб мав пройти ОСОБА_1 на вимогу поліцейського. Дослівно суть порушення сформульована наступним чином: «керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, блідість обличчя, звужені зіниці очей, які не реагують на світло), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків». Тобто, звинувачення є незрозумілим, адже воно складається з двох частин: 1) керував з ознаками наркотичного сп`яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (якого саме не зазначено). Таким чином, стає незрозумілим, в чому саме обвинувачено апелянта: керуванні з ознаками наркотичного сп`яніння чи відмові від проходженні огляду.

Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавило апелянта права на захист, адже обвинувачення йому було незрозуміле. Він мав право знати, в чому саме його звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Тобто, твердження працівників поліції про його однозначну відмову від проходження огляду, який ними у встановленому законом порядку не пропонувався, не узгоджується з матеріалами справи.

Вищенаведені доводи свідчать про те, що суд першої інстанції не більш ніж формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч. 2 ст. 33 КУпАП, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об`єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Кіщака Д.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, показання свідка ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, зібраними у справі доказами є: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 221143 від 14.05.2021 року (а.с.1); протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 137752 від 14.05.2021 року (а.с.2); схема місця ДТП, підписана обома учасниками ДТП, в тому числі ОСОБА_1 , який жодних зауважень щодо обставин ДТП, викладених у ній, не зазначив (а.с.3); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.4); письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5), які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння; диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с.8); пояснення ОСОБА_1 з приводу обставин ДТП (а.с.7); пояснення ОСОБА_5 про обставини ДТП (а.с.6) за участі її автомобіля та автомобіля ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує постанову суду лише в частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість оскарженої постанови лише у цій частині.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так само за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, диспозицією ч. 1 статті 130 КУпАП охоплюються одразу три склади адміністративного правопорушення: по-перше, керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Кожен склад складає окреме правопорушення. При цьому об`єктивна сторона останнього полягає саме у відмові від проходження зазначеного огляду.

Відповідно до п. 6 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженому Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, абз. 2 п. 27 роз`яснено, що якщо водій ухиляється від огляду, це є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 221143 від 14.05.2021 року (а.с.1), протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 137752 від 14.05.2021 року (а.с.2), складеними та підписаними уповноваженою на це особою; схемою місця ДТП (а.с.3), підписаною обома учасниками ДТП, в тому числі ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які засвідчили, що в їхній присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.5); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.4); диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, при перегляді якого підтверджується факт відмови ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.8).

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який 14.05.2021 року у м.Києві керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції в присутності двох свідків відмовився.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції при розгляді справи порушень норм процесуального закону, відхиляються апеляційним судом, оскільки на їхнє підтвердження апелянтом суду не надано жодних доказів.

Необгрунтованими є і доводи скарги про порушення працівниками патрульної поліції порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки вони не зупиняли ОСОБА_1 , який керував автомобілем, а під`їхали до автомобіля, який стояв на місці. Щодо цих доводів слід зазначити, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується матеріалами справи та не заперечувався ним самим при складанні відносно нього протоколів. При цьому, ОСОБА_1 не оскаржує постанову суду першої інстанції в частині встановлення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнаючи таким чином факт керування автомобілем 14.05.2021 року о 18 год. 40 хв. на площі Дарницькій у м. Києві з порушенням п. 10.1 ПДР, наслідком чого стало зіткнення з іншим транспортним засобом. Факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується і його власними поясненнями про те, що він «рухався та не помітив Ніссан Жук», а також поясненнями іншого учасника ДТП - водія «Nissan Juke», н/з НОМЕР_2 , ОСОБА_5 .

Відхиляються апеляційним судом і доводи скарги про те, що спочатку поліцейський повинен був запропонувати ОСОБА_1 огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, і лише у разі відмови або незгоди з результатами, запропонувати поїхати до лікаря-нарколога у медичний заклад.

Так, у працівника патрульної поліції виникла підозра, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, для визначення якого на місці не існує спецільних технічних засобів. Відтак, у разі наявності у водія ознак наркотичного сп`яніння працівники патрульної поліції відразу пропонують водієві проїхати до лікаря-нарколога для огляду. Таким чином, дії працівника патрульної поліції, який після виникнення у нього відповідних підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, запропонував йому проїхати до лікаря-нарколога, вчинені у відповідності з існуючим порядком проведення огляду на стан сп`яніння.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 після складання протоколу самостійно поїхав до закладу КНП КМНКЛ «Соціотерапія» з метою проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, жодним чином не спростовують факт його відмови в присутності двох свідків від проходження огляду, що є самостійною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що згідно результатів огляду, який він пройшов у лабораторії «Діла» 17.05.2021 року, у його організмі не виявлено слідів жодних наркотичних речовин, апеляційним судом відхиляються, оскільки медична лабораторія «Діла» не є тим закладом, якому надано право проведення огляду на стан сп`яніння, крім того, огляд проведено значно пізніше визначеного законом строку, а саме через 3 дні з моменту виявлення підстав для проведення огляду, та за відсутності поліцейського.

Доводи скарги про неналежність показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки дані особи засвідчили лише факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, що підтверджується і даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Жодних обставин, які б давали підстави сумніватися у поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які долучено до матеріалів справи, хоча і у заздалегідь виготовлених бланках, судом під час розгляду справи не встановлено, оскільки ці бланки містять підписи свідків, крім цього, перебування свідків під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у лікаря-нарколога також підтверджується даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколів було допущено порушення вимог ст. 256 КУпАП, апеляційним судом відхиляються, оскільки зі змісту протоколів та доданих до них матеріалів по документуванню адміністративних правопорушень вбачається, що їх складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо доводів апелянта про те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб мав пройти ОСОБА_1 та взагалі незрозумілим є звинувачення, то ці доводи апеляційним судом відхиляються, оскільки у протоколі серії ААБ № 221143 від 14.05.2021 року чітко та конкретно зазначено, що ОСОБА_1 своєю відмовою від проходження огляду у лікаря-нарколога у медичному закладі КНП КМНКЛ «Соціотерапія» порушив п. 2.5 ПДР України, який встановлює обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння. Таким чином, зважаючи на чіткість формулювань звинувачення у протоколі, ці доводи апеляційної скарги, на думку суду, є спробою ОСОБА_1 уникнути відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та його захисник адвокат Кіщак Д.С. зазначили, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, оскільки поліцейський одразу пояснив йому, що він може самостійно звернутися до лікаря-нарколога. Разом з тим, з відеозапису вбачається, що спочатку ОСОБА_1 при свідках відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога, зазначивши «там нечестно все работает», а після цього підійшов до поліцейського і зазначив «давайте лучше поедем», на що поліцейський відповів, що свідки вже засвідчили його відмову, підписали свої пояснення та протокол, при цьому пояснив, що ОСОБА_1 протягом двох годин може сам звернутися до лікаря-нарколога або у кабінет «Соціотерапія», або у інший заклад. Таким чином, факт роз`яснення поліцейським права на самозвернення до лікаря-нарколога мав місце вже після фіксації відмови ОСОБА_1 пройти огляд у встановленому законом порядку, що спростовує доводи останнього про введення його в оману працівником патрульної поліції.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та, відповідно, розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33, 36 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, із призначенням на підставі ст. 36 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять) гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О.Матвієнко