ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., за участі особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, гр. ОСОБА_1 інкримінується те, що він, 03.11.2021 року о 13:30 год. на площі за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, на мирному зібранні у натовні людей був без засобів індивідуального захисту, на законну вимогу співробітників поліції розійтись не реагував, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 обставини правопорушення заперечив повністю, суду пояснив, що викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності, правопорушення він не вчиняв, просив провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши відеозаписи, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, з наступних підстав.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.
Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Суд звертає увагу, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Саме на таке тлумачення ст. 185 КУпАП посилається Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2011 року № 10-рп/2011.
При цьому, в даному випадку йдеться саме про обов`язок виконання виключно законних вимог поліцейського. Непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, або вчинена щодо осіб, не вказаних в диспозиції ст. 185 КУпАП, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.
Так, при викладенні обставин правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у наданому суду протоколі не вказано, яким саме працівникам поліції було вчинено злісну непокору при виконанні ними службових обов`язків, а саме не вказано посаду таких працівників поліції, їх прізвище, ім`я та по батькові; не зазначено, що вимога працівників поліції була наполегливою та неодноразово повтореною. Невказання конкретних працівників поліції, щодо яких такі дії нібито вчинялись, призводить до ігнорування прав особи, яка притягається до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту, враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення ймовірного діяння, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.
Також відповідно до змісту зазначеного протоколу, не вказано, на підставі яких приписів та якого саме закону ґрунтується вимога (розпорядження) працівників поліції, та не вказано чи була така вимога дійсно законною.
Необхідність з`ясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03.03.2014 року у справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11.04.2013 року (набуло статусу остаточного 11.07.2013 року).
Крім того, в рішенні Європейського суд з прав людини «Яновський проти Польщі» зазначено, що ставлення працівників правоохоронних органів до образливих усних висловлювань стосовно їхніх дій має бути індиферентним, оскільки такі випади становлять частину їхнього професійного ризику.
За змістом ст.ст. 254 і 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред`являють спеціальні вимоги. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити, зокрема, викладення суті адміністративного правопорушення.
Як убачається із наданих суду матеріалів справи вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП обґрунтовано фактично на рапортах та поясненнях працівників Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.
Однак наявні в справі рапорти працівників поліції суд не може прийняти як допустимий доказ, оскільки вони містять опис обставин від імені зацікавленої особи працівника поліції, що узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 161/5372/17 від 29.04.2020 року.
В судовому засіданні судом були досліджені відеозаписи, які були долучені до справи, однак з вказаних записів неможливо встановити, яке саме правопорушення зафіксоване на ньому, вони не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні (Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку їх участю в охороні громадського порядку).
Пояснення учасників події та свідків в матеріалах справи відсутні та під час судового розгляду не надавались, клопотань про їх надання до суду не надходило, будь-які інші належні та допустимі докази щодо обставин складення протоколу про адміністративне правопорушення в матеріалах справи також відсутні, а наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне затримання не є достатнім доказом наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, оскільки не містить опису обставин, які підлягають встановленню за ст. 185 КУпАП.
При цьому, суд наголошує, що згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Статтями 7, 247 п. 1 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушення інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено належними і допустимими доказами, поза розумним сумнівом, факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, який враховуючи вищевикладене також є неналежним доказом, тому провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. В зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення, судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, п. 1 ст. 247, 185, 280, 283, 284, 294 КпАП України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днiв до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.О. Макаров