Справа № 308/970/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., розглянувши матеріали Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та місце проживання: АДРЕСА_1 , працюючої в магазині «Econom Class», ідентифікаційний номер - суду не відомий, до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44 -3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу серії ВАБ № 000057, 04 листопада 2020 року о 17 год. 20 хв., за адресою: м. Ужгород, вул. Фединця, 43, гр. ОСОБА_1 , здійснювала роботу адміністратора в магазині «Econom Class», чим забезпечила звичайну роботу магазину та порушила п. 15 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19".

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила свою вину у вчиненому, пояснила, що в день складання протоколу перебувала у магазині «Econom Class», здійснювала ревізію товару разом з іншими продавцями, магазин основні функції не здійснював. Вказала, що вона не є суб`єктом господарювання, а є найманим працівником.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши наявні докази, суд приходить до наступного.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у даній справі, матеріали справи №308/11966/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернуто до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області для доопрацювання у зв`язку з тим, що у фабулі протоколу вказано, що ОСОБА_1 працює адміністратором магазину «Econom Class», однак до матеріалів справи не долучено достатніх належних та допустимих доказів такого, а також того, що вона наділена організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими повноваженнями в такому закладі, тобто є посадовою особою вказаного закладу.

Вказані матеріали справи № 308/11966/20 після доопрацювання повернуті для розгляду до суду.

Однак, вказані у постанові суду недоліки Ужгородським ВП ГУНП в Закарпатській області не усунуті.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідальність за ст. 44-3 КУпАП (у редакції, що діяла на час вчинення адміністративного правопорушення) настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за порушення яких передбачена ст.44-3 КУпАП .

Згідно пп. 5 п. 15 постанови КМУ від 22.07.2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (тут та надалі у редакції, чинній станом на 04.11.2020 дату вчинення ймовірного правопорушення) забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо).

Отже обмеження, що встановлені Кабінетом Міністрів у частині заборони приймання відвідувачів стосується суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері громадського харчування.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності та наявності у неї статусу суб`єкта господарювання.

Найманий працівник, на переконання судді, не може нести відповідальність за режим роботи суб`єкта господарювання, у якого той працевлаштований.

Суддя зауважує, що обов`язок доказування покладається сааме на особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп2010 зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Суддя зазначає, що під час виявлення порушення працівниками поліції (04.11.2020) було встановлено, що ОСОБА_1 є адміністратором магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що відображено у протоколі.

Крім того, згідно пояснень ОСОБА_1 викладених у протоколі остання вказала, що є найманим працівником.

Так, працівником поліції, яким складався протокол, такі дані при складенні протоколу про адміністративні правопорушення не були враховані, не надано їм будь-якої оцінки, та не надано суду разом з протоколом жодного доказу на спростування викладеного у поясненнях та на підтвердження того, що особа, відносно якої складався протокол, є дійсно суб`єктом відповідальності за інкриміноване їй правопорушення.

За наведених обставин суддя приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП (у редакції, чинній станом на дату складення протоколу).

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, не доведена під час судового розгляду, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що нею було порушено правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, передбачені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Беручи до уваги наведене, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, як того вимагає ст. 252 КУпАП, приходжу до переконання, що в діях ОСОБА_1 не вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження щодо притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.44-3,247,283,284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі № 308/970/21 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: Н.В. Дергачова