ПОСТАНОВА

іменем України

"20" грудня 2021 р. смт.Мілове

Суддя Міловського районного суду Луганської області Чехов С.І. розглянувши протокол про адміністративне правопорушення який надійшов від начальника відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП майора поліції Олексія Шуліки відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженки села Біле Лутугінського району Луганської області, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Міловським РВ УМВС України в Луганській області від 29.07.1998 року, працюючої продавцем в магазині «Візит», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021 року о 15 год. 50 хв. у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 продавець ОСОБА_1 здійснила згідно торгівельного договору реалізацію продовольчих товарів громадянину який в приміщенні знаходився без захисної маски а саме чим порушив вимоги п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що уклала договір з ОСОБА_2 згідно якого у приміщенні магазина продавала харчові продукти. Вона знаходилась у маскі, коли до приміщення магазину зайшов невідомий її мужчина з явними ознаками похмілля. Просив продати пляшку спиртного або води. Спиртного в магазині не було запропонувала воду. На її вимоги надіти маску або купити в магазині вартість яких складала 2 гривні він відповів, що він швидко купить та піде далі. Коли вона відпустила товар та чоловік виходив з магазину зайшли робітники поліції. Звинуватили її в порушенні карантину, оскільки покупець у магазині знаходився без маски.

В судовому засіданні були дослідженні матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 637511 від 1611.2021 року, копію паспорта, трудовий договір між працівником і фізичною особою, інші матеріали справи такі як письмові пояснення ОСОБА_3 від 16.11.2021 року, диск з відеозаписом, які не означені в протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнаними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами,показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки,відеозапису,у тому числі тими, що використовуються особою,яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками,а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу,протоколом про вилучення речей і документів,а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Визнання правопорушника себе винним у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правильність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

За таких обставин, суд не має можливості притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, оскільки саме в протоколі про адміністративне правопорушення мають бути відображені всі істотні обставини справи, які мають відображати всі елементи складу правопорушення.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та збирати інші докази, ніж ті, що надані сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22грудня 2010 року N 23рп/2010у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Спираючись на положення ч.1ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р.,заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р.,заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП оскільки не надано доказів протилежного.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч.1ст.44-3 КУпАП а тому провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.44-3, п.1ч. 1ст.247, 251, 252, 284, 285, 289, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги який знаходиться у м. Сєвєродонецьк.

Суддя: С.І. Чехов