Справа № 265/7840/20
Провадження № 3/265/112/21
П О С Т А Н О В А

19 лютого 2021 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Міхєєва Інна Миколаївна, розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Відділу превенції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, ІПН НОМЕР_1 , не працюючої, яка місця реєстрації немає, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2020 року близько 09.00 години ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 вчинила дії фізичного характеру у відношенні свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме вдарила його в пах ногою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 .. Своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Згідно пояснень, викладених в заяві, співробітниця шелтора на ім`я ОСОБА_3 неодноразово чинила на неї та її дитину психологічний тиск та зневажливо ставилась до їхньої родини. Також зазначила, що саме зазначена особа нанесла вдар в пах її сину, коли зайшла до них в кімнату та побачила, що її дитина ще не пішла до школи. Пізніше, в той час, коли її не було поруч із сином, остання зазивала його та сильно залякала.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати, чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши матеріали, додані до протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАБ №126818, суд приходить до наступного.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час вчинення адміністративного правопорушення разом з двома малолітніми дітьми мешкала в Шелторі по АДРЕСА_2 .

Згідно рапортів співробітників поліції, 02.12.2020 року надійшло повідомлення до служби 102 від керівника Лівобережного районного центра соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради Олійник В.Є. про те, що за адресою розташування вказаної установи по АДРЕСА_2 громадянка ОСОБА_1 вдарила у промежину свого сина ОСОБА_2 , 2011 року народження. На місці події ОСОБА_1 в усній формі пояснила, що сина вона вдарила через те, що він не бажав йти до школи.

Відповідно до заяви та письмових пояснень ОСОБА_4 , 02 грудня 2020 року в той час, коли вона знаходилась на роботі, їй повідомили, що 01 грудня 2020 року зранку громадянка ОСОБА_1 вдарила свого сина ОСОБА_2 в пах, після чого про вказаний факт повідомили поліцію та службу у справах дітей. Крім того, ОСОБА_5 звернувся до неї за допомогою, про що написав у листі.

Згідно листа ОСОБА_2 , доданого до пояснень ОСОБА_4 , дитина просить про допомогу через те, що мати вдарила його між ніг.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_6 , яка працює фахівцем з соціальної роботи в Лівобережному районному центрі соціальних соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, вбачається, що 01 грудня 2020 року зранку остання, перебуваючи на робочому місці, почула дитячий плач та звуки сварки, які доносилися з кімнати №3, в якій разом з малолітніми дітьми мешкає ОСОБА_1 . Відчинивши двері кімнати, вона побачила ОСОБА_7 , який стоїть, тримаючись за пах, та плаче. На її запитання дитина повідомила, що мати вдарила його в пах і йому дуже боляче. Пояснити виниклу ситуацію ОСОБА_1 відмовилась. Пізніше, коли ОСОБА_8 виходив з центру аби піти до школи, його мати заявила, що син її не слухає, при цьому сину пригрозила, що відмовиться від нього так само, як це зробив його батько. Дитина пішла до школи заплакана та у поганому настрої.

До протоколу додані пояснення потерпілого - малолітнього ОСОБА_2 , опитаного інспектором ЮП Лівобережного ВП у присутності психолога, згідно яких дитина пояснила, що 01 грудня 2020 року він проспав та запізнювався до школи. Прохання матері застелити своє ліжко та прибрати речі він проігнорував, після чого вона вдарила його ногою в пах та кинула в нього чобіт. Також зазначив, що мати часто висловлюється в його адресу нецензурною лайкою, каже, що батько його покинув та вона теж від нього відмовиться.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_9 , згідно якої він є чоловіком ОСОБА_1 . В заяві зазначає, що був свідком того, як ОСОБА_1 систематично б`є своїх дітей та жорстоко з ними поводиться, вважає, що життю та здоров`ю дітей загрожує небезпека.

За таких обставин, суд вважає невизнання своє вини ОСОБА_1 способом її захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, адже письмові пояснення, викладені в її заяві до суду, спростовуються іншими матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, дії фізичного характеру відносно свого сина є складовими домашнього насилля, відповідальність за яке передбачена диспозицією вказаної статті Закону.

У відповідності до ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь її вини та протиправну поведінку, суд вважає за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до неї адміністративне стягнення, в межах санкції статті 173 КУпАП, у вигляді штрафу, що буде достатнім для виховання особи та запобіганню новим правопорушенням.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП з порушника підлягає стягненню судовий збір.

На підставі ст. 173-2 ч. 1 КУпАП України, керуючись ст.ст. 8, 33, 40-1, 280, 282, 283 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, та покласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення

Суддя І.М. Міхєєва