ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/148/21
Єдиний унікальний № 336/6882/20 Головуючий в 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
Категорія - ст. 130 ч.2 КупАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участю захисника Куцигіна І.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2021 року у відношенні ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2021 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , студента ВПУ № 20 «Моторобудівник»,паспорт НОМЕР_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

Як зазначено в постанові, 24.10.2020 року о 05 год.20 хв. ОСОБА_1 по вул. Бочарова 1 в м. Запоріжжі керував автомобілем BMW 320D р.н. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України. Протягом року ОСОБА_1 притягувався до відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зауважує, що висновок суду щодо його винності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП є помилковим, оскільки за кермом автомобіля 24.10.2020 перебував його знайомий ОСОБА_2 , який не впоравшись з керуванням, скоїв зіткнення з огорожею. Це він також пояснював працівникам поліції при їх прибутті на місце події, що до речі підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, долученим до матеріалів справи. Однак, жодні його пояснення працівники поліції до уваги не взяли. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 також підтвердив, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, а за кермом перебував він. Очевидцями ДТП власне працівники поліції не були, хто перебував за кермом автомобіля - не бачили. На час їх прибуття він разом зі свідком ОСОБА_2 перебував поруч із автомобілем, автомобіль рух не здійснював. Висновок працівників поліції про те, що саме він перебував за кермом автомобіля на момент ДТП ґрунтувався на їх припущеннях, які зроблено на тій підставі, що автомобіль належить його матері, а до цього він вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, про що вони заявили як на місці оформлення справи (це підтвердив свідок ОСОБА_2 ), так і безпосередньо в суді.

Крім того, зауважує, що на відеозапису він жодного разу не визнав, що керував транспортним засобом. Відеозапис здійснювався зі значними перервами та не повною мірою відображає обставини справи. Вважає, що відповідно до ст. 130 КУпАП суб`єктом адміністративної відповідальності є лише особа, яка керує транспортним засобом.

Просить постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу вказаного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні захисника Куцигіна І.В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна,необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян,на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

В Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженій Наказом МВС та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 зазначено: п.3 розділу I: ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя; поведінка, що відповідає обстановці; п.7 розділу I: у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатом огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення; п.1 розділу II: за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; п.20 розділу III: висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 з наступними змінами: п.3 огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, лікарем закладу охорони здоров`я; п.6 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; п.13, 14 лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок складається в трьох примірниках: по одному - для поліцейського та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Протокол в даному випадку складений з підстав перебування особи, яка керує транспортним засобом,у стані алкогольного сп`яніння, вчинене повторно, протягом року, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КУпАП.

Як передбачено п.2.9»а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР), водію транспортного засобу забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння,під впливом наркотичних або токсичних речовин.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 № 365635 від 24.10.2020 року (а.с. 1), результатом алкотестеру Драгер до протоколу, у ОСОБА_1 виявлено алкогольне сп`яніння 1,10 % (а.с. 2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); поясненнями свідків ОСОБА_3 (а.с.4) та ОСОБА_4 (а.с. 5) про те, що вони обидва були свідками огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за дпопомгою приладу алкотест Драгер; рапортом (а.с.6); копію постанови щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП (а.с.8-11).

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_5 , який суду показав, що він працює патрульним поліцейським роти № 2 батальйону № 4 УПП у Запорізькій області,24.10.2020 р. під час чергування у складі екіпажу з патрульним поліцейським ОСОБА_6 , отримали виклик на ДТП, прибувши на місце, побачили пошкоджений автомобіль, двох чоловіків, одним з яких є ОСОБА_7 , який спочатку говорив, що керував не він, а після приїзду на місце події матері зізнався, що керував автомобілем, хвилювався за машину, яка належить його матері. Другий чоловік до поліцейських з будь-якими заявами не звертався, початкову заяву ОСОБА_1 , що той не керував автомобілем, не підтвердив, інакше обставин справи не пояснював, стояв осторонь, а потім пішов. Жодних сумніві, що саме ОСОБА_7 керував автомобілем на момент ДТП, у працівників поліції не виникло та підстав для цього не було. Відносно ОСОБА_1 у присутності двох свідків провели огляд на стан алкогольного сп`яніння, який показав позитивний результат, з ним ОСОБА_7 погодився, ознайомився з протоколом про адміністративне правопорушення та підписав його без зауважень.

В судовому засіданні першої інстанції також був допитаний свідок ОСОБА_6 , який в суді показав, що 24.10.2020 р. під час чергування у складі екіпажу з поліцейським ОСОБА_5 вони прибули на виклик на місце ДТП, побачили двох чоловіків, автомобіль з технічними пошкодженнями, на який ОСОБА_7 надав свідоцтво про реєстрації транспортного засобу та страховий поліс, на питання, хто керував автомобілем перед ДТП, відповів, що не він, а інший чоловік, який втік. Надалі під час спілкування ОСОБА_7 зізнався, що автомобілем керував він, просив дозволу, щоб приїхав його приятель, який назветься водієм, проте у поліцейських не виникло сумнівів, що автомобілем керував саме він, цей факт був очевидним.

Аналогічні відомості викладені у рапорті інспектора поліції Коропець О.(а.с.12) та нічим не спростовані, тому суддя першої інстанції вважав обґрунтованими висновки працівників патрульної поліції про те, що автомобілем на момент ДТП з його участю керував саме ОСОБА_7 .

Також при розгляді справи був допитаний свідок, про виклик якого клопотав захист, який пояснив, що 24.10.2020 р. він перебував разом з ОСОБА_8 , який у нічний час без відома матері взяв ключі від її автомобіля, на якому вони вирішили покататися, приблизно о 04.00 год. по вул. Бочарова 1 з технічних причин сталася ДТП, у якій автомобіль був пошкоджений. На місце ДТП прибула поліція, ОСОБА_1 перевірили по базі даних, де знайшли інформацію про його попереднє притягнення до відповідальності, тому не звернули увагу на пояснення ОСОБА_1 та свідка, що саме останній керував автомобілем, всі подальші дії проводили відносно ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання цього свідка суд оцінив критично, як неправдиві, і апеляційний суд також оцінює їх критично, як безпідставні, оскільки вони суперечать об`єктивним даним, встановленим місцевим судом та під час апеляційного розгляду даної справи, а також спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги. Крім того, вочевидь ґрунтуються на тому, що ОСОБА_7 та свідок перебувають у дружніх відносинах, жодних об`єктивних даних на підтвердження версії подій, яку повідомив свідок, у матеріалах справи немає, вони надані з метою сприяти ОСОБА_1 уникнути відповідальності за скоєне.

Допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 показали, що на момент проведення адміністративної процедури відносно ОСОБА_1 на місці ДТП інші особи про свою причетність до цих подій, та, зокрема, про керування згадуваним вище автомобілем, не заявляли.

В письмових поясненнях свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_4 не зазначали, що на момент огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння інша особа повідомила про себе як про водія автомобіля та про непричетність до цього ОСОБА_1 .

Що стосується його доводів, що на відеозапису він жодного разу не визнав, що керував транспортним засобом, відеозапис здійснювався зі значними перервами та не повною мірою відображає обставини справи, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського і при проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння, який проводився в присутності двох свідків і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_7 жодного разу не зауважив що не він був за кермом вказаного автомобіля, ніяких заперечень та висловлювань з цього приводу не виказував, в протоколі про адміністративне правопорушення також зауважень з цього приводу не зафіксовано.

Крім того, необхідно зауважити, що той зміст, який міститься на диску з нагрудної камери поліцейського є достатнім для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, а саме зафіксовано факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи відповідно до ст. 252 КУпАП наведені вище докази та надаючи їм правову оцінку, суд погоджується з висновками суду першої інстанції і також доходить висновку, що вони є належними, допустимими та безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Водієм згідно п.1.10 ПДР є будь-яка особа,що керує транспортним засобом, вершник, візник, погонич тварин, який веде їх за поводдя, прирівнюється до водія. Водієм є також особа, що навчає керуванню, знаходячись безпосередньо у транспортному засобі.

Крім того, як вбачається з ч.2 п. 27 Постанови Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (в редакції від 19.12.2008) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів факту здійснення керування саме ним, і цей факт нічим не підтверджується, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, і апеляційний суд оцінює їх критично, як безпідставні, оскільки вони суперечать об`єктивним даним, встановленим місцевим судом та під час апеляційного розгляду даної справи, а також спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги.

Також, таке твердження розцінюється як спроба ОСОБА_1 знизити ступінь вини у скоєному та ухилитися від адміністративної відповідальності за допущене ним порушення ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції надав належну та об`єктивну оцінку всім доказам у справі, а також всебічно, повно та об`єктивно врахував обставини події, дійшовши вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а ПДР України.

Будь-яких доказів на спростування викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді обставин матеріали справи не містять і ОСОБА_8 не надані, зауваження ОСОБА_1 у протоколі також відсутні.

Підстав не довіряти письмовим поясненням свідків та рапорту патрульного поліцейського у суду також не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови ОСОБА_1 з боку свідків.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`ягніння повторно протягом року, та доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Інших істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 336/6882/20