ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/4695/21 Головуючий в 1 інст. Кошева О.А.
Провадження № 33/807/764/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 27 травня 2021 року об 11 годині 30 хвилин, в м. Бердянську, по вул. Урожайна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду у медичному закладі, у встановленому законом порядку, а також від продуття «Драгер» ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки порушенням із сторони працівників поліції щодо порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Матеріали справи не містять доказів, які доводять його винуватість у порушення вимог п. 2.5 ПДР України.

Зазначає, що на місці зупинки працівники поліції не пропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Не пропонували пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Просить апеляційний суд постанову судді місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Апелянт ОСОБА_1 05.11.2021 року, 09.12.2021 року в судові засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, клопотань або заяв про перенесення судового засідання до суду не надав.

Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд наголошує, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Таким чином, апеляційний суд вважає за можливим розглянути справу без участі апелянта ОСОБА_1 .

Щодо розгляду справи по суті апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.2), встановлено, що 27 травня 2021 року об 11 годині 30 хвилин, в м. Бердянську, по вул. Урожайна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду у медичному закладі, у встановленому законом порядку, а також від продуття «Драгер» ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, відмова від проходження огляду підпадає під об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Переглядаючи матеріали справи, можливо встановити, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами:актом огляду (а.с. 4), яким вказано, що водій від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився; направленням на огляд (а.с.5), яким встановлено, що під час події у водія виявлені були ознаки алкогольного сп`яніння; копією постанови серії БАБ №986227 (а.с.6), якою встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом порушив вимоги п.2.1 «а» ПДР України; відеозаписом порушення, яким встановлено інкриміновані обставини.

Працівник поліції та суд першої інстанції правильно розцінили дії водія, як відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, що є порушенням п.2.5 ПДР України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є необґрунтованими.

Зокрема, доводи, що в справі відсутні докази винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 ПДР України, оскільки відеозаписом порушення встановлено, що водій ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на місці та в закладі охорони здоров`я відмовився, що свідчить про порушення ним вимог ПДР України.

При дослідженні матеріалів справи, в т.ч. при перегляді відеозаписів, порушень з боку поліцейських, які оформлювали адміністративні матеріали, не встановлено.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд в цілому дотримався вимог ст.33,36 КУпАП і наклав на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в межах, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, такий вид стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами на ОСОБА_1 накладений безпідставно, через таке.

Відповідно до положень п.28 Постанови Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Згідно матеріалів справи не встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення в установленому порядку.

Переглядаючи відеозаписи події встановлено, що працівниками поліції також не встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія.

Тобто, суд апеляційної інстанції доходить до висновків, що права керування транспортними засобами ОСОБА_1 не мав.

З огляду на викладене, постанова суду в частині накладеного стягнення підлягає зміні з виключенням з неї такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Виключити з постанови суду накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 310/4695/21