Справа № 352/1709/21
Провадження № 33/4808/671/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника Рудницького В.В. адвоката Горина В.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 17.08.2021 р. о 19 год. 21 хв. на а/д Н-09 Мукачево-Львів поблизу с. Підлісся Загвіздянської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом міні-трактором марки «Зубр» н.з. б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду винесена з порушенням його процесуальних прав.

Зазначає, що в кінці вересня він дізнався про розгляд справи в суді і звернувся в канцелярію суду, де йому було повідомлено, що його справа була розглянута 17.09.2021 року. 27.09.2021 року він уклав договір із захисником про надання правової допомоги. Вказує. що повідомлень суду про день та час розгляду справи він не отримував. Окрім того, в матеріалах справи є номер його мобільного телефону, за допомогою якого його могли повідомити про розгляд справи, що судом не було зароблено. В матеріалах справи є рекомендоване повідомлення з підписом про одержання повістки схожим до його підпису.

Апелянт вказує на те, що провівши розгляд справи без його участі, суд порушив його право на захист та на правову допомогу.

При розгляді справи суд не з`ясував обставини справи, відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, без допиту свідків, а зміст постанови суду не відповідає вимогам КУпАП.

Захисник Горин В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про технічний засіб за допомогою якого здійснено відеозапис, що суперечить правовому висновку КАС ВС, у зв`язку із чим вважає відеозапис не можна вважати належним та допустимим доказом у справі.

Окрім того, сторона захисту вказує на те, що у відповідності до постанови КМУ від 22.12.2010 року №1166 мотоблок, яким керував ОСОБА_1 , відсутній у переліку транспортних засобів. Вважає, що суд прийшов до необґрунтованого висновку, що мотоблок Зубр відноситься до транспортних засобів, а тому незаконно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки постанова суду є незаконною та винесеною з порушенням вимог закону через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В судове засідання апеляційної інстанції 09.12.2021 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Горина В.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження за його апеляційною скаргою в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Горин В.М. повністю підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

В своїх апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, матеріали справи не містять даних про належне повідомлення його про розгляд справи у відповідності до вимог закону, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 надійшла до суду 21 серпня 2021 року (а.с.11), розгляд якої було призначено на 17.09.2021 року, про що ОСОБА_1 було завчасно та належним чином повідомлено (а.с.12).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на адресу Тисменицького районного суду 13.09.2021 року повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення адресоване ОСОБА_1 із підписом особи у графі «особисто» та зазначенням дати отримання - 06.09.2021 року.

Таким чином, суд першої інстанції 17.09.2021 року розглянув справу за відсутності правопорушника ОСОБА_1 за наявності даних про те, що ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, не подав заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, а тому обґрунтовано прийшов до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, зі змісту рекомендованого повідомлення вбачається, що підпис про отримання повідомлення про розгляд справи було виконано саме ОСОБА_1 (а.с.13).

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до чинного законодавства рекомендований лист із позначкою «судова повістка» , адресований фізичній особі, вручається адресату особисто, після підтвердження ним своєї особистості на підставі відповідних документів.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вказаний підпис було вчинено іншою особою носять голослівний бездоказовий характер та свідчать про наявність ознак правопорушення, яке за відповідним зверненням повинно бути розслідувано в межах окремого провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що повідомлення про виклик до суду було направлено за адресом, який було вказано в протоколі про адміністративне правопорушення та правильність якого було підтверджено власноручним підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП від 17.08.2021 року був ознайомлений із правами та обов`язками, а також повідомлений про розгляд справи в Тисменицькому районному суді, про що свідчить його власноручний підпис, а його процесуальна поведінка свідчить про те, що останній повністю погоджувався із висунутим обвинуваченням, не заперечував керування транспортним засобом і не приймав належних заходів щодо забезпечення участі у судовому засіданні та обстоювання своїх прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими законом, в суді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться даними, що містяться у протоколі серії ДПР18 № 499299 від 17.08.2021 року про адміністративне правопорушення, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеоматеріали з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння.

Вищевказані докази були повторно у повному обсязі досліджені в суді апеляційної інстанції разом із відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Перевіряючи доводи апеляції та його захисника адвоката Горина В.М., апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №499299 від 17.08.2021 року водій ОСОБА_1 17.08.2021 р. о 19 год. 21 хв. на а/д Н-09 Мукачево-Львів поблизу с. Підлісся Загвіздянської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом міні-трактором марки «Зубр» н.з. б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором СРП ВП №11 м. Тисмениця старшим лейтенантом поліції Гречаник Р.Ю., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою, та особою, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 .

Особу правопорушника встановлено на підставі БД «ІПНП» посвідчення водія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Тисменицькому районному суді, про що свідчить його власноручний підпис.

Зазначено, що до протоколу додається акт огляду на стан сп`яніння, пояснення свідків, диск з відеозаписом, копія постанови, пояснення порушника, направлення на медичний огляд.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначенням їх місця проживання та їх власноручними підписами.

В протоколі зазначено, що правопорушник надав пояснення на окремому аркуші.

Поліцейським зазначено, що посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом не видавався.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що свідчить про його ознайомлення із змістом протоколу.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП, а висунуте обвинувачення носить конкретний характер та достатньо для повного розуміння суті висунутого обвинувачення та підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Захисник Горин В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 в поданих доповненнях до апеляційної скарги, зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про технічний засіб за допомогою якого здійснено відеозапис, у зв`язку із чим відеозаписи не можна вважати належними та допустимими доказами у справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередженості і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи адвоката Горина В.М. про те, що долучені до матеріалів справи відеозаписи не можуть бути визнані належним та допустимим доказом за відсутності посилання щодо відомостей на технічний засіб за допомогою якого було здійснено відеозапис.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянтом не доведено яким чином відсутність даних про технічні засоби порушує право особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення на організацію ефективного захисту своїх інтересів.

Апеляційний суд, враховуючи обставини за яких було здійснено відеозапис, вважає, що у даному випадку, наявність або відсутність інформації про те, яким технічним засобом було створено відеозапис, жодним чином не впливає на правову оцінку вищевказаного доказу щодо його допустимості та належності, оскільки достовірність обставин, які ним зафіксовано не викликає сумнівів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено інспекторами патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення за допомогою наявних технічних засобів.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при його відмові від проходження ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на відео фіксацію з відео реєстратора патрульного автомобіля поліції зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом - мотоблоком. Окрім того, ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та на запитання працівника поліції де номерний знак автомпричіпа,останній відповів, що його немає та автопричіп не зареєстрований. На прохання працівника поліції ОСОБА_1 надав особисті дані щодо року проживання та місця проживання.

Таким чином, відеозаписи містять дані того, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу під його керуванням, а саме за керування транспортним засобом за відсутності номерного знаку на транспортному засобі, яким безпосередньо керував ОСОБА_1 .

В ході спілкування із водієм ОСОБА_1 та на запитання щодо вживання спиртних напоїв, ОСОБА_1 повідомив, що не вживав спиртних напоїв, а потів показав, що випив одне пиво та на подальші запитання працівника поліції повідомив, що знає про те, що пиво відноситься до спиртних напоїв.

Відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі в м. Івано-Франківську, на що останній відмовився в присутності свідків.

Працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 про те, що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, на відеозаписі зафіксовано, що на пропозицію працівника поліції водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився.

Працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, зокрема право на отримання правової допомоги та повідомлен про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення апелянта до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Разом з тим, зі змісту матеріалів справи та відеозаписів долучених до матеріалів справи вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 було те, що він керував транспортним засобом з порушенням ПДР України.

У відповідності до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, а різкий саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Від проведення огляду га допомогою Алкотест Драгер 6810 ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі акту та підписи свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.3).

В направленні на огляд водія ОСОБА_1 до КНП «ПНЦ ІФ ОР» зазначено, що 17.08.2021 року о 19.46 год. ОСОБА_1 , маючи ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі (а.с.2).

У відповідності до рапорту інспектора СРПП віділення №1 м. Тисмениця Івано-Франківського РУП ГУНП старшого лейтенанта поліції Р. Гречаник (а.с.7), 17.08.2021 року під час патрулювання на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів поблизу с. Підлісся було зупинено транспортний засіб марки «міні тракток ЗУБР» без номерних знаків під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування із ОСОБА_1 у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, тремтіння рук, почервоніння шкіри обличчя та очей. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер або в лікувальному закладі, на що останній відмовився в присутності свідків. В подальшому на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та адміністративну постанову за ст.126 ч.1 КУпАП.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у відповідності до яких вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, в їхній присутності ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу Драгер для визначення стану алкогольного сп`яніння та проходження медичного огляду в медичному закладі, що засвідчили власноручними підписами у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.5-6).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні, в порушення вимог щодо безпосередності дослідження доказів, не допитувались у судовому засіданні.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписами, якими зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Окрім того, до матеріалів справи долучені письмові пояснення ОСОБА_1 , надані ним 17.08.2021 року відповідно до яких, правопорушник зазначив, що їдучи додому з лісу, випив бутилу алкогольного пива, після чого був зупинений працівниками поліції і у присутності двох свідків відмовився від проходження тесту на приладі Драгер та к і в лікувальному закладі, оскільки вину визнав та повідомив, що вживав алкоголь та керував транспортним засобом. Пояснення написані зі слів правопорушника, з якими він погодився, ним прочитані, про що власноручно вказав у поясненнях та які ними підписані (а.с.4).

До матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №548335 від 17.08.202 року, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено грошове стягнення за порушення ним вимог ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за відсутність номерного знаку на причипі, та за відсутності посвідчення тракториста машиніста (а.с.8).

Апеляційний суд вважає що сукупність досліджених судом доказів по справі повністю доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було зупинено транспортний засіб під керування ОСОБА_1 , свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоблоком ЗуБР, який відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі і саме на водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Горин В.М. просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки мотоблок, яким керував ОСОБА_1 не відноситься до жодної категорії транспортних засобів, а відтак особа, яка ним керувала не може бути водієм, тобто особою, яка має відповідне посвідчення із зазначенням категорії транспортних засобів, дозволених для керування.

Відповідно до п.1.10 ПДР України транспортний засіб це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття транспортні засоби, зокрема, примітки до ст. 286 КК України, ч.6 ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Виходячи із цих положень транспортними засобами, про які йдеться у статтях 286, 287, 289, 290 КК України, статтях 121, 122, 123, 124, 130, 132 КУпАП, слід вважати всі види автомобілів, трактори й інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби, що приводяться в рух за допомогою двигуна з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигуна потужністю понад 3 кВт.

Хоча в наказі Держстандарту України № 31 від 25 січня 1995 року «Засоби транспортні дорожні», яким затверджено перелік транспортних засобів, мотоблок до них не відноситься, однак, відповідно до п. 2.13 Правил дорожнього руху України всі транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см. належать до категорії «А».

Не є транспортними засобами мопеди, велосипеди з двигуном із робочим об`ємом до 50 куб. см, рухомий склад метрополітену, фунікулера та інших видів залізниць (пасажирські й вантажні потяги, локомотиви, дрезини тощо).

Визначення терміну «транспортний засіб» наведено в п.1.10 Правил дорожнього руху України, згідно з яким транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, викладених в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду № 278/3362/15-к від 01.03.2018 року, будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів.

Оскільки ОСОБА_1 рухався на мотоблоці ЗУБР по автодорозі Н-09 Мукачево-Львів, він був учасником дорожнього руху і несе відповідальність згідно із законодавством, а тому твердження адвоката Горина В.М., що мотоблок не є транспортним засобом, за керування котрим настає адміністративна відповідальність, є необґрунтованими.

Отже, наведені дані надають можливість встановити, що вказаний мотоблок є транспортним засобом в розумінні ч. 1 ст.130 КУпАП.

В свою чергу суддя ураховує, що в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 , реалізувавши своє право володіти та керувати мотоблоком, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки відповідно до вимог чинного законодавства держави України.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний судом також перевірялись доводи апеляційної скарги про те, що водій ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія у встановленому законом порядку ита не може бути позбавлений права керування транспортними засобами.

Зокрема, відповідно до відповіді т.в.о. начальника ГУНП в Івано-Франківській області Івано-Франківське районне УП ВП №1 на запит суду встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії В. С 04.05.2009 року, виданий центром ДАІ 2601.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв