Дата документу 12.02.2021
ЄУ № 942/1/21
Провадження №3/942/41/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року смт. Новопсков

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Чалий А.В., розглянувши матеріал, який надійшов зі Сватівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новопсков Луганської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , якому роз`яснено його права відповідно до ст.268 КУпАП, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Новопсковського районного суду Луганської області після дооформлення надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №174871 від 17.12.2020 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зі змісту якого вбачається, що 17.12.2020 о 15 год. 45 хв. на дорозі Н 26 131 км водій ОСОБА_1 перевозив пасажирів з м. Харків до смт Новопсков на т/з MERCEDEC-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , без захисних масок, у тому числі респіраторів, виготовлених самостійно, чим порушив п. 2 п. 10 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що 17.12.2020 він дійсно перевозив пасажирів, але як він, так і всі пасажири, які перебували у транспортному засобі, були в захисних масках.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що 17.12.2020 він перебував у транспортному засобі, який на блок-посту зупинили працівники поліції. При цьому всі пасажири були у захисних масках та відносно інших пасажирів протоколи про адміністративне правопорушення не складали.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 17.12.2020 вона перебувала у транспортному засобі, який на блок-посту в м. Сватове Луганської області зупинили працівники поліції, при цьому всі пасажири були в захисних масках.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до такого.

Згідно вимог статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №174871 від 17.12.2020 ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 17.12.2020 о 15 год. 45 хв. перевозив пасажирів з м. Харків до смт Новопсков на т/з MERCEDEC-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , без захисних масок, у тому числі респіраторів, виготовлених самостійно, чим порушив п. 2 п. 10 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, яка є бланкетною нормою, відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідеміологічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" зі змінами, внесеними постановою КМУ № 956 від 13.10.2020, на всій території України з 01 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року встановлено карантин.

В протоколі про адміністративне правопорушення міститься посилання на порушення ОСОБА_1 п. 2 п. 10 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020, що є некоректним, оскільки із суті інкримінованого правопорушення слідує, що ОСОБА_1 перевозив пасажирів без захисних масок, у тому числі респіраторів, виготовлених самостійно, що передбачається п.п. 9 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 (в редакції постанови КМУ №1100 від 11.11.2020, чинної на дату вчинення правопорушення).

Так, відповідно до п.п. 9 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 (в редакції постанови КМУ №1100 від 11.11.2020, чинної на дату вчинення правопорушення) перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України, за № 363 від 14.10.1997 року, перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

При цьому до матеріалів справи не додано доказів того, що ОСОБА_1 займається господарською діяльністю та що він зареєстрований відповідно до закону як фізична особа-підприємець та є суб`єктом тих дій, які викладені у протоколі і за вчинення яких наступає відповідальність, передбачена за ч. 1 ст.44-3 КУпАП.

Крім того, при оформленні матеріалів даної справи, працівником поліції не встановлено осіб пасажирів, яких ОСОБА_1 перевозив, у них не відібрано пояснення, і вони не вказані в протоколі як свідки правопорушення, що свідчить про недотримання працівником поліції вимог п. 15 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року № 1376.

Щодо наявного в матеріалах справи рапорту поліцейського СРПП Сватівського ВП ГУНП в Луганській області капрала поліції Пискуна Д.А., суд зазначає, що з огляду на правову позицію висловлену у постанові ВС від 20.05.2020 по справі №524/5741/16-а, рапорт працівника поліції, за відсутності інших належних доказів, не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відтак, будь-яких доказів про перевезення пасажирів без засобів індивідуального захисту, працівники поліції до матеріалів справи не долучили.

Таким чином в судовому засіданні не встановлено доказів того, що ОСОБА_1 вчинив порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17).

Відповідно до ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Правові системи містять доктрини, які допомагають судам уникнути несправедливості, яка могла б виникнути, якщо б правові норми застосовувалися суворо в кожному випадку, незалежно від того, наскільки незвичними є обставини.

Такою доктриною у правовій системі України і є практика ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Суд не може за умови наявності певної неповноти чи суперечностей, взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, оскільки зазначене становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (рішення у справі «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Таким чином, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також відсутність в матеріалах адміністративної справи належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого протиправного діяння, суд приходить до висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 1, 8, 9, ч. 1 ст. 44-3, 245, 247, 251, 276-279, 280, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-тиденного строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня винесення постанови.

Суддя: А.В. Чалий