КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи : 355/1250/20
Номер провадження : 33/824/277/2021
Категорія: ч. 2 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю захисника особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Соломіна В.О., потерпілої ОСОБА_2 та її представника - адвоката Ярошенко О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на постанову судді Баришівського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Баришівського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 рокупровадження у справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Як встановлено постановою судді, 27.08.2020 року ОСОБА_1 , перебуваючи на території СТ «Сонячне» в с. Власівка Баришівського району Київської області поламав штахети забору будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 . Даними діями ОСОБА_1 вчинив психологічний тиск на ОСОБА_2 та свою колишню дружину ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Баришівського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року та прийняти нову постанову, в якій визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог, потерпіла ОСОБА_2 посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята передчасно, за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуальногота права.

Зокрема, як вважає апелянт, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 252 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

На думку ОСОБА_2 , вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства підтверджується об`єктивними доказами, зокрема відео-файлами, записаними камерою відеоспостереження, встановленою на дачі апелянта, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на яких зафіксовано, що ОСОБА_1 03 та 27 серпня 2020 року, перебуваючи за вказаною адресою, умисно загинає вертикальні елементи паркану дачного будинку.

Також, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою письмові пояснення її доньки, ОСОБА_3 , які наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, згідно яких 29.08.2020 виявлено пошкодження паркану та при перегляді відео спостережень встановлених на дачному будинку, встановили, що дані пошкодження вчинив саме ОСОБА_1 .

Крім того, апелянт зазначає, що пошкодження паркану дачного будинку зафіксовані відеоспостереженнями повністю співпадають із протоколом огляду місця події, складеного 29.08.2020 року працівниками поліції, які прибули на виклик, та на яких зафіксовано факт пошкодження.

У зв`язку з цим, як вважає апелянт, є достатні підстави вважати, що внаслідок винних дій ОСОБА_1 , у вигляді пошкодження майна, призвело до порушення нормального способу життя апелянта, та є психологічним тиском на неї, а в подальшому може завдати фізичної шкоди членам сім`ї.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_1 - адвокат Соломян В.О. просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , без задоволення, а постанову судді Баришівського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року у справі №355/1250/20, - без змін.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її представника - адвоката Ярошенко О.М.,які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; поясненнязахисника ОСОБА_1 - адвоката Соломяна В.О., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити постанову судді без змін; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_2 , вони не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для скасування постанови судді Баришівського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 рокупро закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з огляду на таке.

Як прямо передбачено ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, вказаною нормою закону встановлена адміністративна відповідальність за ті самі дії, а саме вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 цієї статті.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ , під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Разом з тим, незважаючи на те, що на ОСОБА_1 поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання з колишніми дружиною та тещею, а також ту обставину, що він,протягом року, на підставі постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення психологічного тиску на свою колишню дружину,матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , в тому числі протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 204434 від 30 вересня 2020 року, який було складено щодо нього, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваній постанові, не містять у собі беззаперечних та об'єктивних даних, які б дозволили зробити висновок про те, що останній своїми діями вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_2 та колишньої дружини ОСОБА_3 .

Зокрема, як прямо зазначено у згаданому вище протоколі про адміністративне правопорушення «27.08.2020 р. ОСОБА_1 перебуваючи на території СТ «Сонячне», с. Власівка пошкодив штахети паркану в буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 та своїми діями створює психологічний тиск на ОСОБА_2 та колишню дружину ОСОБА_3 та переслідує даних громадян».

Водночас, обставини домашнього насильства у формі психологічного тиску, описані у згаданому протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки, навіть якщо припустити, що саме він пошкодив штахети паркану, який огороджує будинок, що належить ОСОБА_2 , вказані дії не охоплюються поняттям психологічного насильства, яке визначене наведеними вище правовими нормами, а матеріалами справи не доведений причинний зв'язок між пошкодженням паркану та умислом ОСОБА_1 , направленим на переслідування, залякування чи інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення його колишньої дружини чи тещі, і що такі дії викликали у них побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди їх психічному здоров`ю.

Що ж стосується даних про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства економічного характеру відносно ОСОБА_2 та її сім'ї на території дачної ділянки СТ «Сонячне» в с. Власівка Баришівського району Київської області, а саме пошкодження паркану, які відображені в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.08.2020 року (а.с. 19-20), в протоколі огляду від 29.08.2020 року (а.с. 23-24) та письмових поясненнях ОСОБА_2 від 29.08.2020 року (а.с. 25), то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не знайшли свого відображення у протоколі про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_1 , а тому ці дані не могли і не можуть впливати на наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 252 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вони не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час перегляду справи в межах апеляційної скарги, а також виходячи з обставин адміністративного правопорушення, які були встановлені та наведені у протоколі про адміністративне правопорушення від 30 вересня 2020 року, який було складено щодо ОСОБА_1 .

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що в якості доказу вини ОСОБА_1 апелянтом були залучені відео-файли, записані камерою відеоспостереження, що встановлена на її дачі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , але вони не були досліджені судом в судовому засіданні, що, на думку апелянта, є процесуальним порушенням, також не дозволяє зробити висновок про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової постанови, оскільки в постанові судді, яка оскаржується наведені ґрунтовні мотиви того, чому суд не може прийняти дані записи в якості належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 .

Безпідставним слід визнати і посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_1 вже не вперше притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до апелянта та членів її сім`ї, що підтверджується відповідними судовими рішеннями, зокрема постановами Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада та 14 грудня 2018 року та вироком цього ж суду від 28.02.2019 року, оскільки вказані судові рішення не можуть служити доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, про яке йшла мова у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 204434 від 30 вересня 2020 року.

Це стосується і постанови Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вказана постанова могла служити лише підтвердженням кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 173-2 цього Кодексу, за умови доведення його вини у повторному вчиненні протягом року домашнього насильства, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки вона не містить у собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 зач. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, є незаконною або необґрунтованою, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду цієї скарги, суд апеляційної інстанції вважає необхідним залишити її без задоволення, а постанову судді Баришівського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 , - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргупотерпілої ОСОБА_2 залишити беззадоволення, а постанову судді Баришівського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року, відповідно до якої провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 цього Кодексу, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Коваленко К.В.