КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/5332/2021 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Суддя Київського апеляційного суду Шебуєва В.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Коротюка Михайла Геннадійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року закрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 в частині незазначення у розділі «Фінансові зобов`язання» наявності зобов`язання за договором поруки від 20.08.2008 №496-001/08Р-1, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП.

Визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП в частині незазначення у розділі «Об`єкти нерухомості» наявності нерухомості у вигляді 46/100 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник ОСОБА_1 09 листопада 2021 року подав апеляційну скаргу, а також порушив питання поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію постанови ОСОБА_1 отримала лише 03 листопада 2021 року.

Просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП в частині незазначення у розділі «Об`єкти нерухомості» наявності нерухомості у вигляді 46/100 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняти в цій частині нову постанову, якою закрити провадження у відповідній частині за відсутністю в її діях події і складу правопорушення.

В обґрунтування підстав для скасування постанови суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Суд не надав належної оцінки доводам ОСОБА_1 та поясненням ОСОБА_2 щодо її необізнаності про факт оформлення на неї 46/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на 46/100 вказаної квартири ОСОБА_1 набула у віці 14 років на підставі договору дарування від 01 листопада 1995 року. Вказаний договір дарування ОСОБА_1 не підписувала, оскільки на той час була неповнолітньою, від імені ОСОБА_1 договір підписав її батько ОСОБА_2 . Вважає, що суд першої інстанції фактично вийшов за межі вказаного у протоколі складу адміністративного правопорушення та самостійно визначив вартість 46/100 вказаної квартири.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , її захисника, вислухавши думку прокуратура, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року не була видана сторонам відразу після її прийняття.

Копію постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 отримала 03 листопада 2021 року

Враховуючи викладене, вказані захисником ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року є поважними.

Приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП, в частині незазначення у декларації відомостей про наявності у неї нерухомості.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

До суду першої інстанції наданий протокол про адміністративне правопорушення уповноваженої особи Національного агентства з питань запобігання корупції від 12.07.2021 № 41-01/13/21.

Відповідно до даного протоколу згідно наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2019 № 442/03 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Київського міського відділу державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до пп. «а» п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 31.03.2020 року подала до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну декларацію за 2019 рік (унікальний ідентифікатор документа - 1Т239Ьес1-9478- 477Ь-931с-Б).

На підставі абз. 5 ч. 1 ст. 513 Закону України «Про запобігання корупції», пп. 4 п. 2 розділу II «Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого наказом Національного агентства від 29.01.2021 №26/21, Національним агентством за результатами розгляду звернення відібрана подана ОСОБА_1 щорічна декларація за 2019 рік для проведення повної перевірки.

Вказаною перевіркою встановлено, що у розділі 13 «Фінансові зобов`язання» декларації суб`єкт декларування не вказав відомостей про фінансові зобов`язання, які виникли у нього на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк», у розмірі 447 475,71 дол. США або 11919 052,51 грн.

Під час проведення перевірки у цій частині уповноваженою особою складений протокол, яким встановлено, що колишній чоловік суб`єкта декларування ОСОБА_3 уклав кредитний договір від 19.08.2008 № 496-001/08Р з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на суму 300 000,00 дол. США. Суб`єкт декларування відповідно до договору поруки від 20.08.2008 року№ 496-001/08Р-1 зобов`язався нести солідарну майнову відповідальність перед ПАТ «КБ «Правекс-Банк» за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_3 щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу у строк до 19.08.2028 та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість, сума якої станом на 10.06.2016 становила 447 475,71 дол. США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 280 244,00 дол. США; заборгованість за процентами - 167 231,71 дол. США, за стягненням якої банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , суб`єкта декларування та інших осіб як солідарних співвідповідачів.

Відповідно до рішення Апеляційного суду міста Києва від 09.11.2017 у справі № 752/10274/16-ц, яке набрало законної сили, суб`єкт декларування як поручитель є боржником щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 19.08.2008 № 496-001/08Р, укладеним колишнім чоловіком ОСОБА_3 з ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Відтак, станом на кінець звітного періоду у суб`єкта декларування наявне фінансове зобов`язання у розмірі 11 919 052,51 грн. (з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 09.11.2017 - 26,6362 грн), яке підлягало відображенню у розділі 13 декларації.

Відтак, суб`єкт декларування у розділі 13 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 11 919 052,51 грн, чим не дотримався вимог п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Також під час проведення перевірки встановлено, що у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації суб`єкт декларування не вказав відомостей про квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , частина (46/100) яка належить йому на праві власності з 01.11.1995. Встановити вартість вказаного майна під час перевірки не вдалося.

Враховуючи вищевикладене, суб`єкт декларування ОСОБА_1 була зобов`язана відобразити у розділі 13 «Фінансові зобов`язання» декларації відомості про фінансові зобов`язання, які виникли у неї на користь ПАТ КБ «Правекс- Банк», у розмірі 447 475,71 дол. США або 11 919 052,51 грн., та у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації - про квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , частина (46/100) яка належить їй на праві власності з 01.11.1995 року.

Дії ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення кваліфіковані за ч. 4 ст. 1726 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування від 01.11.1995 року, ОСОБА_4 подарувала неповнолітній ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , 46/100 квартири АДРЕСА_2 .

Відтак, з 01.11.1995 ОСОБА_1 на праві власності належить 46/100 квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 не відобразила у розділі 3 щорічної декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, «Об`єкти нерухомості» відомості про належність їй 46/100 квартири АДРЕСА_2 .

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП в частині незазначення у розділі «Об`єкти нерухомості» наявності нерухомості у вигляді 46/100 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання ОСОБА_1 на необізнаність наявності у неї права власності на 46/100 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Як зазначила сама ОСОБА_1 , на момент дарування їх вказаної частини квартири їй було 14 років, а тому вона мала усвідомлювати значення всіх юридичних дій, які вчинялися її батьком від її імені та в її інтересах. Будучи освідченою особою та обіймаючи досить високу посаду начальника Київського міського відділу державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 зобов`язана бути обізнаною про свій майновий стан. Апеляційний суд критично ставиться до доводів ОСОБА_1 про те, що її батько не казав їй про дарування бабусею 46/100 квартири АДРЕСА_2 , оскільки забув про укладання договору.

Судом першої інстанції правильно врахував, що подарована ОСОБА_1 частина квартири розташована у історичному центрі міста Києва, ціна на яку на ринку нерухомості є досить високою, що не може свідчити про необізнаність ОСОБА_1 про наявність у неї на праві власності частки квартири. Факт обізнаності ОСОБА_1 про у наявність права власності на частину вказаної квартири підтверджується долученою до матеріалів справи заявою співвласників квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В заяві вони зазначили, що починаючи з 2019 року ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком без згоди інших співвласників почали ремонті роботи в квартирі.

Колегія вважає безпідставними посилання захисника ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції вийшов за межі вказаного у протоколі складу адміністративного правопорушення та самостійно визначив вартість 46/100 вказаної квартири.

Відповідно до примітки ст. 1726 КУпАП передбачено, що відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заперечуючи проти притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не спростовувала того, що вартість належної їй 46/100 квартири АДРЕСА_2 є меншою 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Водночас, як було зазначено судом першої інстанції, згідно долученого до матеріалів справилиста директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 06.05.2021року, ринкова вартість частки комунальної квартири ( АДРЕСА_3 , в цінах станом на 31.12.2019, могла складати 76 440 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу до долара США, встановленого Національним банком України, в цінах на 31.12.2019 (1 дол. США = 23.6862 грн.)), складало 1 810 573 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суд першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 рокубез змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Задовольнити клопотання захисника Коротюка Михайла Геннадійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року.

Залишити апеляційну скаргу захисника Коротюка Михайла Геннадійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Шебуєва В.А.