ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/197/21 Справа № 206/4856/20 Суддя у 1-й інстанції - Поштаренко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, 14.09.2020 о 09 год. 25 хв. м. Дніпро, Самарський район біля пров. В`язовий, буд. 2, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ford Tranzit державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, згідно висновку медичного огляду № 4283. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , поза межами строку його апеляційного оскарження, звернувся до суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови, ОСОБА_1 посилається на те, що постанова судом була винесена без його участі та її копію він отримав лише 29.12.2020, тому строк на апеляційне оскарження є пропущеним з поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та провадження у справі щодо нього за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, яке винесено із порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що працівниками поліції було порушено 2-годинний термін направлення та доставлення його на огляд до закладу охорони здоров`я, оскільки огляд було проведено через 4 години після ДТП. Разом з цим, зазначає, що після проведення освідування, його не було належним чином повідомлено про його результати, та не видано негайно висновок про стан сп`яніння, який зокрема, було складено через 21 день після його проведення. Апелянт, також наголошує на значний термін складання протоколу про адміністративне правопорушення та не належне його повідомлення про необхідність явки до органу поліції та ознайомлення з ним. До того, ж апелянт посилається і на порушення судом першої інстанції його права на захист, через розгляд справи за його відсутності без його належного повідомлення. За таких обставин, апелянт вважає, що постанова підлягає скасуванню, а справа щодо нього - закриттю.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника адвоката Погорілого О.В., які клопотання та апеляційну скаргу підтримали, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази у справі та доводи клопотання й апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції виходить з того, що справу було розгляду за відсутністю ОСОБА_1 та матеріали справи містять відомості про ознайомлення з матеріалами справи та отримання ним копії оскаржуваного рішення лише 29.12.2020.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови, як такий, що пропущений апелянтом з поважних причин.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 121157 від 16.10.2020, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості; висновком КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром «ДОР» № 4283 від 05.10.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів й обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані наркотичного та алкогольного сп`яніння, яка настає за умови наявності відповідного медичного висновку.

Твердження апелянта про те, що поліцейськими, в порушення вимог п. 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 № 1452/735, його обстеження не було проведено в 2-годинний термін, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена Інструкція не має такої вимоги, а в ній йдеться про необхідність забезпечення поліцейськими доставки особи до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом 2 годин з моменту виявлення підстав для його проведення. При цьому, таке доставлення має бути забезпечено саме з моменту виявлення підстав для проведення огляду особи, а не з моменту вчинення ДТП, про яке зазначав апелянт.

Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, а також Інструкції.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що протокол було складено з порушенням строків, передбачених ст. 256 КУпАП, то вони не заслуговують на увагу, оскільки поліцейським після отримання висновку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром «ДОР» № 4283 від 05.10.2020, яким встановлено стан наркотичного сп`яніння водія, було викликано ОСОБА_1 на 09-00 годину 16.10.2020 до управління патрульної поліції для оформлення адміністративного матеріалу. До того ж, ці порушення доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке йому ставиться у провину, не спростовують.

Доводи ОСОБА_1 про порушення судом його права на захист, через розгляд справи за його відсутності, та без його належного повідомлення, свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього, однак до суду не з`явився, не повідомивши про причини свого неприбуття, клопотання про відкладання розгляду справи суду не надавав. До того ж, ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не заперечував того, що до часу ухвалення оскаржуваного рішення він перебував в приміщенні суду, під час розгляду справи щодо нього за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Отже, ОСОБА_1 , знаючи щодо можливості складення щодо нього протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбчаеного ч. 1 ст. 130 КУпАП, не цікавився станом цієї справи.

Вищенаведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду, який неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Інші доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та доведеності його вини у вчиненому.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року задовольнити.

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко