Справа № 583/4617/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Сидоренко Р.В., з участю секретаря Шаміладзе В.В., особи, відносно якої складений протокол ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, що надійшли від Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу № 5 від 27.10.2021 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 575/3802/18 від 26.11.2018 року, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягувати з 17.09.2018 року, а також рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.11.2020 року по справі № 583/3435/20, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 , ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183-1 КпАП України, а саме - допустив несплату аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 46675,88 грн., який перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, тобто з 18.02.2019 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , однак у зв`язку із хворобою дружини він не мав можливості сплачувати аліменти. Заборгованість зі сплати аліментів виникла через те, що він сплачував аліменти в меншому розмірі, ніж було визначено за рішеннями Охтирського міськрайонного суду Сумської області. Також зазначив, що державний виконавець Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не викликала його для складення протоколу від 27.10.2021 року, копія якого була надіслана йому засобами поштового зв`язку.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ч. 1 ст. 251 КпАП України зазначено, що доказами у справах про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до абзаців 12 -15 пункту 4 розділу XIV Інструкції з організації примусового виконання рішень (затв. наказом Мін`юсту 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) один примірник протоколу під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі складання протоколу в органі державної виконавчої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, запрошується для складання та підписання протоколу. У виклику зазначаються дата, час та місце складання протоколу. Виклик вважається належним чином врученим, якщо надісланий за адресою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручено особисто. У разі неявки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у визначений у виклику час виконавець складає відповідний акт, який додається до протоколу.

Положеннями ст. 252 КпАП України передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії п.п. 2-3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачені права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення(п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 55 рішення у справі «Гурепка проти України», п. 39 рішення у справі «Лучанінова проти України»).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії» з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, є недопустимим уточнення у судовому рішенні фабули правопорушення, усунення певних розбіжностей та неточностей, які мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такий підхід становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

За таких умов особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки має захищатися від обвинувачення, яке фактично судом підтримується.

Вказані гарантії стосуються і адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КпАП України .

З наведеного вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення. Отже, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є основним документом, на підставі якого висувається обвинувачення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, та може визнаватись джерелом доказів у справі лише за умови його відповідності вимогам ст. 254-256 КпАП України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, наведені вимоги закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повною мірою дотримані не були.

Так, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення № 5 від 27.10.2021 року не містить підпису особи, відносно якої він складений, на підтвердження ознайомлення (повідомлення) зі змістом вказаного протоколу чи його одержання. Крім того, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КпАП України, державним виконавцем Пересічанському В.О. роз`яснені не були, його пояснення не відбиралися.

Суд зазначає, що супровідний лист та список згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, не є підтвердженням того, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 27.10.2021 року, оскільки в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення, що підтверджує отримання саме ОСОБА_1 виклику до державного виконавця для складання вказаного адміністративного протоколу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодекс.

В Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Таким чином, суддя не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим та буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Враховуючи те, що подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення, який у вказаній справі не містить необхідних відомостей, що суперечить вимогам закону, складений із порушенням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому такий протокол про адміністративне правопорушення № 5 від 27.10.2021 року є недопустимим доказом.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, суд позбавлений можливості перевірити обставини можливого вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КпАП України відповідно до викладеної суті правопорушення, часу місця його вчинення, тощо.

Згідно вимог ст. 278 КпАП України орган при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, згідно з вимогами ст. 280 КпАП України, орган зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 284 КпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, вважаю, що підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КпАП України немає, а тому справа про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 183-1, ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Р.В.Сидоренко