Номер провадження: 33/813/1004/21
Номер справи місцевого суду: 515/685/21
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.

за участю:

секретаря судового засідання - Стадніченко А.І.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 червня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4, ст.122-2 КУпАП, з накладенням на нього з урахуванням ст. 36 КУпАП, адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Згідно постанови, 05 травня 2021 року о 00:50 год. ОСОБА_1 по вул.23 Серпня, 44 у м. Татарбунари, Одеської області, керуючи автомобілем марки «Ford Tranzit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці), не обрав безпечної швидкості руху, здійснюючи поворот виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на придорожні бордюри, які відділяють проїзну частину від парку «ім. Татарбунарського повстання». В результаті пригоди бордюр та автомобіль отримали механічні пошкодження. Після чого ОСОБА_1 , який був причетний до дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), залишив її місце без поважної, передбаченої законом, причини. Вимогу працівника поліції про зупинку, яка здійснювалась жестом працівника поліції та в подальшому ввімкненими проблисковими маяками і звуковою сиреною не виконав, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою пристрою «Drager» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5, 2.3 б, 12.1, 2.10 в, 2.4 Правил дорожнього руху.

Постановою судді від 09 червня 2021 року матеріали справ № 515/685/21, провадження № 3/515/1101/21; № 515/ 686/21, провадження № 3/515/1102/21; № 515/687/21, провадження №3/515/1103/21; № 515/688/21, провадження №3/515/1104/21 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4, ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, були об`єднані в одне провадження.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

На вищевказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття адміністративної справи, а саме:

-Протокол про адміністративне правопорушення складений не на місці зупинки транспортного засобу;

-Огляд на стан сп`яніння проводився з порушенням встановленого порядку;

-Огляд на стан сп`яніння проводився без участі свідків та складання акту огляду;

-Огляд на стан сп`яніння у медичному закладі не проводився.

Також, апелянт вказав, що підстави з яких його притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст.124, ст.122-4, ст.122-2 КУпАП є протиправними, а саме:

-Протокол фактично складений за відсутності ОСОБА_1 , оскільки після зупинення поліцією, ОСОБА_1 було доставлено у приміщення адміністративної будівлі ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області де він перебував близько 30 хвл., після чого автомобіль був затриманий та направлений на штрафмайданчик.

-В матеріалах справи відсутній доказ на підтвердження вчинення ДТП з урахуванням повідомлення на «102» на планшет інспектора поліції, що не дає можливості встановити наявність такої події, так як вказано в рапорті інспектора.

-Надані копії протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 13, 126, 122 КУпАП складені відносно ОСОБА_1 не можуть підтверджувати факт причетності останнього до ДТП, тому що по ним судом повинно бути винесено постанови про визнання ОСОБА_1 винним, а таких додано не було.

-У протоколі не вказано номерний державний реєстраційний знак транспортного засобу на якому він рухався, що не дає можливості його ідентифікувати.

-У матеріалах справи відсутній протокол огляду транспортного засобу з фіксацією будь-яких пошкоджень, а тому не можна ідентифікувати автомобіль, який причетний до місця ДТП, так-як зі схеми місця ДТП вбачається, що відсутні будь-які уламки транспортного засобу

-Пошкодження, які зазначені в акті затримки транспортного засобу, не можна ідентифікувати до причетності ДТП, так-як протокол затримки складався без участі понятих(свідків), а тим паче відсутній висновок експерта автотехнічної експертизи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КУпАП , завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписом ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону, не повно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №397234 від 05 травня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 , порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме: 05 травня 2021 року, о 01 год. 30 хв., по вул. Центральна № 15 в м. Татарбунари Одеської області керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився.

Дослідивши вказаний протокол, апеляційний суд не погоджується з висновком районного суду про доведеність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які, на переконання апеляційного суду, були неповно досліджені судом з точки зору їх допустимості.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Попри це, суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП послався лише на протокол про адміністративне правопорушення серії БД №4 397234 від 05.05.2021 року.

Протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ є актом обвинувачення, та повинен містити в собі суть адміністративного правопорушення, тобто відповідати вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки невідповідність протоколу вказаним вимогам, свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення.

Згідно ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З переглянутого апеляційним судом відеозапису, що був доданий до матеріалів справи, вбачається, що дане відео містить єдиний фрагмент відеозапису, з якого вбачається лише рух по дорозі автомобіля білого кольору, марки "Ford Tranzit", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На запит апеляційного суду щодо направлення відеозапису з нагрудної камери працівника поліції щодо подій, які сталися 05.05.2021 року при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 , начальником ВП №2 Білгород-Дністровського ВП направлено лист №63.2/4704 від 08.09.2021 року, з якого вбачається, що не мають надати змоги у наданні відеозапису в зв`язку з тим, що термін зберігання відеозапису складає 30 днів (а.с. 103, 108).

В зв`язку з тим, що при складанні протоколу свідки були відсутні, а фіксування події матеріали справи не містять, апеляційний суд констатує, що при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, були допущені недоліки, і в першу чергу це стосується наявного в матеріалах справи відеозапису працівників патрульної поліції відносно ОСОБА_1 .

На думку суду, належним та допустимим доказом у цій справі повинен був стати відеозапис виявлення та фіксації адміністративного правопорушення. Порядок та умови використання поліцейськими портативних пристроїв, що мають функцію відеозапису визначені Інструкцією «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» №1026. Відповідно до п 2. розділу І цієї Інструкції застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. Наведене дає підстави стверджувати те, що застосування зазначених вище приладів повинне забезпечити можливість зібрання належних та допустимих доказів у відповідній адміністративній справі, стверджувати про законність, об`єктивність та неупередженість дій поліцейських у ході виявлення та фіксації адміністративного правопорушення та свідчити про дотримання гарантованих законом прав осіб, що беруть участь у адміністративному провадженні, у тому числі і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Гарантією цього є положення п.5 розділу ІІ Інструкції №1026 за змістом якого включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання поліцейським службових обов`язків.

Вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційний суд визнає недопустимими, оскільки вони отриманні з порушенням вимог закону, а будь-яких інших доказів, які б беззаперечно доводили вину останнього у вчинені інкримінованого йому правопорушення, матеріали справи не містять.

У зв`язку із тим, що у ході розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції виникли сумніви в частині обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення, усунути які не виявилось можливим, суд ці сумніви, у відповідності до положень ст. 62 Конституції України тлумачить на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не підтверджуються наявними у справі і наданими суду доказами, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам.

За таких підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування постанови суд першої інстанції в частині визнання винним ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, з закриттям провадження у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутності складу адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №200605 від 05 травня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 , порушив вимоги п.2.3б, 12.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, а саме: 05 травня 2021 року, о 00 год. 40 хв., по вул. В. Тура кут вул. Горького в м. Татарбунари Одеської області, керуючи автомобілем «Ford Tranzit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, здійснюючи поворот виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на придорожній бордюр, які виділяють проїзну частину від парку «Т. Повстання». В результаті чого пригнув бордюр та автомобіль отримав механічні пошкодження.

Також 05 травня 2021 року, о 01 год.40 хв. інспектором СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Решетник Іваном Сергійовичем у м. Татарбунари по вул. Горькою відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 200606 за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КупАП.

Стверджуючи про доведеність його вини у вчиненні правопорушень передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП суд посилався на схему ДПТ складеної працівниками поліції, як доказ його провини. Проте ця схема не є належним і допустимим доказом.

З дослідженого в суді апеляційної інстанції протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , відмовився від надання пояснень, під відеозапис.

Однак, в матеріалах справи відсутній відеозапис, який також не було надано на вимогу апеляційного суду.

Схема ДТП, не підписана ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні пояснення свідків.

Акт огляду та тимчасового отримання транспортного засобу складено за відсутності ОСОБА_1 та свідків.

Матеріали справи також не містять протоколу огляду транспортного засобу з фіксацією будь-яких пошкоджень, а тому не можна ідентифікувати автомобіль, який причетний до місця ДТП.

Крім того у матеріалах справи також відсутній доказ на підтвердження вчинення ДТП з урахуванням повідомлення на «102» на планшет інспектора поліції, що не дає можливості встановити наявність такої події, так-як вказано в рапорті інспектора.

Суд вважає, що при дослідженні матеріалів справи було встановлено, що відсутні належні докази спричинення механічних ушкоджень транспортному засобу та бордюру, із зазначенням того, які саме механічні ушкодження і яким ТЗ спричинені, отже, суд не міг встановити об`єктивну сторону правопорушення і встановити, чи наявний склад правопорушення.

Це ставить під розумний сумнів обвинувачення, оскільки відсутність вказівки на конкретні обставини об`єктивної сторони даних правопорушень і доказів, які підтверджують ці обставини є свідченням відсутності їх складу.

Якщо факт ДТП належно не встановлено, то і залишення місця ДТП теж не можна ставити у провину.

Тому провадження за цими обвинуваченнями належить закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

05 травня 2021 року, о 01 год.45 хв. інспектором СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Решетник Іваном Сергійовичем у м. Татарбунари по вул. Горького відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 200607 за невиконання водіями вимог про зупинку за що передбачена відповідальність за ст. 122-2 КупАП.

Судом першої інстанції при розгляді справи, не враховано, що стаття 122-2 КпАП України містить дві частини, які передбачають відповідальність за різні види правопорушень.

Натомість, за змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№200607 від 05 травня 2021 року та постанови судді районного суду, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 122-2 КпАП України без зазначення конкретної частини цієї статті.

Між тим, спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, п.2.4 ПДР України визначає обов`язок водія зупинитись на вимогу поліцейського з дотриманням вимог цих Правил.

При цьому, п. 8.9 ПДР України містить виключний перелік способів, якими може бути подана вимога поліцейським про зупинку транспортного засобу, тобто вимога має бути подана виключно за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Між тим, як об`єктивно убачається з матеріалів справи з відеозапису будь-яких зазначених дій на вимогу зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 - поліцейськими не здійснювалось.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини"» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи не спростованої презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, недотримання суддею районного суду вимог ст. ст. 7, 8, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КУпАП про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого рішення.

За таких обставин, постанова судді районного суду підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130, 124, 122-4, 122-2 КУпАП .

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 червня 2021 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, 124, 122-4, 122-2 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева