КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/860/2021
Головуючий в суді першої інстанції: Бірса О.В.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 22 вересня 2020 року о 18 год. 50 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen», з номерним знаком НОМЕР_1 , по вул. Райдужна у м. Києві, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року та закрити провадження щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому, на думку ОСОБА_1 , суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

ОСОБА_1 вказує, що не керував транспортним засобом, а лише повернувся до свого припаркованого автомобіля щоб забрати речі.

Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що він керував транспортним засобом у стані сп`яніння.

Також, як зазначає ОСОБА_1 , суд не міг посилатись на протокол про адміністративне правопорушення, як на єдину підставу притягнення його до адміністративної відповідальності.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про те, що він керував транспортним засобом о 18 год. 50 хв., в той час як із наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що о 18 год. 42 хв. ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду в присутності свідків.

При цьому, апелянт звертає увагу на пояснення свідків у яких зазначено, що він відмовився від проходження огляду за допомогою приладу «Drager», крім того вказує, що такі пояснення є нікчемними з юридичної точки зору, оскільки, на думку апелянта, вони мають бути викладені свідками власноруч, а не лише підписаними ними на заздалегідь заготовлених бланках, які заповнив сам інспектор поліції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає про те, що до матеріалів справи не додано довідки про його притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Оскаржуючи судове рішення, апелянт зазначає про те, що він не керував транспортним засобом, а лише перебував у ньому. Однак зазначене не відповідає дійсності.

Для перевірки вказаних обставин судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції із якого вбачається, що ОСОБА_1 працівник поліції в присутності двох свідків повідомляє суть вчиненого ним правопорушення, а саме керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, при цьому будь-яких зауважень чи заперечень щодо того, що він не керував транспортним засобом ОСОБА_1 не зазначає.

Також із дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі у лікаря - нарколога спочатку погодився, однак в подальшому прибувши до медичного закладу, від огляду відмовився зазначивши при цьому, що не впевнений в результатах.

Отже, цими доказами спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння була обґрунтованою.

Доводи апелянта про те, що суд, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 , взяв до ували лише протокол про адміністративне правопорушення апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається із оскаржуваної постанови судом першої інстанції було досліджено також наявне в матеріалах справи направлення на огляд, відеозапис з нагрудної камери поліцейського та пояснення свідків.

В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він о 18 год. 50 хв.керував транспортним засобом, в той час, як із відеозапису вбачається, що о 18 год. 42 хв. в присутності свідків він відмовляється від проходження огляду.

Апеляційний суд зазначає, що розбіжність в часі вчинення адміністративного правопорушення, вказаного в протоколі серії ДПР18 № 032965 від 22 вересня 2020 року і відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не може бути безмовною підставою для скасування постанови суду та жодним чином не вплинула на законність прийнятого судом рішення, оскільки ОСОБА_1 не ставить під сумнів те, що подія, коли поліцейським стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення мала місце.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки вони не заповнені ними власноруч, у них зазначено про відмову від проходження огляду за допомогою приладу «Drager» у зв`язку з чим апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого можуть бути будь-які фактичні дані щодо адміністративного правопорушення, що містяться в поясненнях потерпілих, свідків. КУпАП не обмежує суд в питанні оцінки доказів, зокрема таких, які містяться в письмових поясненнях свідків.

Із досліджених апеляційним судом пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Drager» та у медичному закладі (лікаря-нарколога).

В той же час, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 032965 від 22 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків, про що останні засвідчили своїм підписом у відповідній графі.

Крім того, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної камери працівника поліції із якого вбачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків пропонувалось пройти огляд для визначення стану сп`яніння саме у лікаря нарколога, на що останній відмовився.

Таким чином, наявність неточності в письмових поясненнях свідків, які заповнені в заздалегідь надрукованих бланках, де зазначено про відмову від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» не спростовує відомостей які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції.

Необґрунтованими є також доводи ОСОБА_1 про відсутність даних щодо повторності правопорушення, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано порушення п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає повторності вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун