ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021 Справа №607/18956/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбич В.Л., розглянувши матеріали, що надійшли з Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фізичної особи підприємця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

-за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 057026 від 03.11.2020 року, 01.11.2020 року о 22 год. 48 хв. ФОП ОСОБА_1 , який займається підприємницькою діяльністю в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: вул. Площа Героїв Євромайдану у м.Тернопіль допустив роботу даного закладу після 22 год., чим порушив п.п.5 п.11 у відповідності до п.15 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року із змінами та доповненнями, за що передбачена відповідальність за статтею 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ст.ст. 7 та 245 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, завданням якого є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Нормами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення особою дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 44-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Виходячи із положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ст.44-3 КУпАП України, суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на зазначене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол. Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Спираючись на викладене, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним і беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. Окрім того, суть вчиненого правопорушення, викладеного в протоколі не відповідає змісту обмежувального припису, викладеного у постанові Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року, оскільки не зрозуміло, порушення яких вимог інкриміновано ОСОБА_1 .

Також, з огляду на те, що з часу прийняття Постанови КМ України № 641 від 22 липня 2020 року до дня складання протоколу про адміністративне правопорушення від 03 листопада 2020 року, в неї неодноразово вносились зміни, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначена редакція нормативного акту, на який посилаються працівники поліції.

Наведені вище обставини свідчать про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення від 03 листопада 2020 року відносно ОСОБА_1 приписам ст.256 КУпАП, якими регламентовано вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім цього, на підтвердження обвинувачення, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено диск з відеозаписом, однак такий відеозапис не може вважатися доказом вини ОСОБА_1 , оскільки він не містить доказів щодо суті правопорушення та в протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі якого проводиться розгляд справи, відсутні будь-які відомості щодо проведення відеофіксації правопорушення; в протоколі не зазначено, що будь-які фото- чи відеоматеріали долучаються до матеріалів справи.

Крім того, вказаний відеозапис не містить відомостей щодо факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.44-3 КупАП та жодним чином не свідчить про факт приймання відвідувачів та обслуговування у закладі після 22 год., оскільки він не містить доказів щодо суті правопорушення, переглядом в судовому засіданні відеозаписом, доданим до матеріалів справи, неможливо встановити установу, де проводилася відеофіксація та відповідно перевірка на факт дотримання карантинних вимог, а також година відеозйомки, зважаючи на те, що час в даному випадку має важливе значення для наявності чи відсутності складу правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 283, 284, 285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич