ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/298/21 Справа № 204/7506/20 Суддя у 1-й інстанції - Юшков М. М. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, 21 вересня 2020 року о 10:25, в м.Дніпро, по вул.Надії Алексєєнко, буд.40-б, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21093», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджується висновком КП «ОМПЦЛЗ» ДОР» №4375 від 07.10.2020, чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 поза межами строку його апеляційного оскарження, звернувся до суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови, ОСОБА_1 вказує, що вперше апеляційну скаргу на зазначену постанову ним було подано 28.12.2020, яку постановою апеляційного суду від 16.01.2021 було повернуто, через її неналежне оформлення, та копію цього рішення ним було отримано лише 23.01.2021, тому строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вважає пропущеним з поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, яке винесено із порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що поліцейськими, на місці вчинення ДТП, не було повідомлено йому про наявність якихось ознак сп`яніння та, в порушення вимог закону, не було запропоновано йому пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів у присутності двох понятих. До того ж, не було виписано та вручено йому направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Разом з цим, ОСОБА_1 зазначає, що поліцейськими не було відсторонено його від керування транспортним засобом та не було тимчасово затримано його автомобіль. Вказує, що поліцейськими, в порушення вимог ст. 251 КУпАП, не здійснювалось відеофіксації факту вчинення адміністративного правопорушення. Апелянт наголошує, на тому що висновок про стан сп`яніння та протокол, в порушення вимог закону, було складено за його відсутності та сам протокол на його адресу направлено не було. До того ж, зазначає, що про складення протоколу його належним чином не повідомляли, а наявне в матеріалах справи повідомлення є суто формальним, оскільки не має жодних доказів того, що його було відправлено. При цьому, ОСОБА_1 звертає увагу на значний строк складання цього протоколу, а саме, що з моменту події - 21.09.2020 та проходження огляду й складання протоколу 23.10.2020, пройшло 32 дні, а з складення висновку 07.10.2021, пройшло 16 днів, що також є суттєвим порушенням вимог закону. Окрім того, апелянт вказує і на порушення його права на захист в суді, через розгляд справи за його відсутності за наявності вмотивованого клопотання про відкладення розгляду на іншу дату, через його захворювання на пневмонію. За таких обставин, ОСОБА_1 вважає, що постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі щодо нього.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази у справі та доводи клопотання й апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції виходить з того, що справу було розгляду за відсутністю ОСОБА_1 та, як видно із матеріалів справи він вперше звернувся з апеляційною скаргою до суду 28.12.2020, яку постановою апеляційного суду від 16.01.2021 було повернуто, через її неналежне оформлення, та копію цього рішення ним було отримано лише 23.01.2021.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови, як такий, що пропущений апелянтом з поважних причин.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №129217 від 23.10.2020; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №4375 від 07.10.2020, з якого видно, що ОСОБА_1 21.09.2020 перебував у стані наркотичного сп`яніння; повідомленням про запрошення до підрозділу патрульної поліції від 16.10.2020), яким підтверджується запрошення ОСОБА_1 до відповідного органу для складення протоколу та інших матеріалів справи.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів й обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані наркотичного та алкогольного сп`яніння, яка настає за умови наявності відповідного медичного висновку.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, а саме поліцейським не запропоновано та не проведено огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків, є безпідставними, оскільки Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, не передбачено у випадку встановлення у особи ознак стану наркотичного сп`яніння проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 , щодо того, що працівниками поліції безпідставно не здійснювалося фіксування правопорушення за допомогою нагрудних відеореєстраторів, суд вважає необгрунтованими та безпідставними, оскільки ч. 1 ст. 40 Закону України Про національну поліцію встановлено право, а не обов`язок закріплення на форменому одязі, службових транспортних засобах автоматичної фото- і відеотехніки з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху, а отже, нездійснення фіксування правопорушення та відсутність відеозапису в цьому випадку не спростовує висновків суду першої інстанції про винуватість апелянта у вчиненні правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що протокол було складено з порушенням строків, передбачених ст. 256 КУпАП, не заслуговують на увагу, оскільки поліцейським після отримання висновку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром «ДОР» № 4375 від 07.10.2020, яким встановлено стан наркотичного сп`яніння водія, було викликано ОСОБА_1 на 09-00 годину 23.10.2020 до управління патрульної поліції для оформлення адміністративного матеріалу. До того ж ці порушення доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке йому ставиться у провину, не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , про порушення судом його права на захист, через розгляд справи за його відсутності, то на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог ст. 268 КУпАП, оскільки, як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього, та його неодноразово було відкладено на інші дати, через надходження від нього відповідних заяв. (а.с. 10, 12, 15, 19). Разом з цим, про розгляд справи, відкладений на 17.11.2020 ОСОБА_1 був належним чином повідомлений районним судом, що підтверджується довідкою про доставлення йому смс-повідомлення та заявою ОСОБА_1 про відкладення від 15.12.2020.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність поважних причин неявки у судове засідання, призначене на 17.12.2020, з огляду на те, що відповідно до наявного в матеріалах справи листу огляду сімейного лікаря від 11.12.2020 (а.с. 17), ОСОБА_1 звільнений від роботи з 11.12.2020 по 15.12.2020 включно, та 16.12.2020 ним особисто через канцелярію суду було подано заяву про відкладення судового розгляду.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 був в повному обсязі ознайомленим з матеріалами справи та мав можливість подати письмові пояснення та заперечення до суду, тому суд відповідно до ст. 268 КУпАП, мав право розглянути справу без участі особи.

Інші доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння в діях ОСОБА_1 та доведеності його вини у вчиненому.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року задовольнити.

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року , якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко