Справа № 442/591/21
Провадження №3/442/296/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 лютого 2021 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірна О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 347457 від 04.01.2021 ОСОБА_2 04.01.2021 року близько 14.00 год. по АДРЕСА_1 вчинив насильство над своїм братом, ображав його нецензурною лайкою, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психологічному здоров`ю потерпілого.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином. Вжиті заходи попри їх об`ємність не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності мала б бути у силу вжитих заходів судом поінформована про цей процес, який здійснюється в Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області у відношенні неї безпосередньо у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, також не минучість даного процесу в цьому місцевому суді була зрозуміла особі з моменту складання протоколу, так як у ньому прямо указано, що розгляд справи відбуватиметься саме у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області, однак бажання брати у ньому безпосередню участь не виявила.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

У зв`язку з цим суд вважає, що наведена поведінка учасників процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи. Тим самим, створює недобросовісні перепони для руху справи, що, на переконання суду, є неприйнятним, та вимагає від суду ефективної протидії.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно Суд в цій справі забезпечивши право особи, що притягається до адміністративної відповідальності приймати особисту участь в процесі безпосередньо в судовому засіданні, уживши всеохоплюючих заходів для поінформованості її про даний процес та ураховуючи її поведінку, яка, як, уже відмічалося, судом, на його переконання, спрямована на створення недобросовісних перепон для руху справи, уважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного.

З письмових пояснень ОСОБА_3 вбачається, що 04.01.2021 він випив близько 1 літри горілки. Після чого у нього з братом, ОСОБА_2 виник словесний конфлікт, під час якого брат ображав його нецензурною лайкою. В подальшому, щоб налякати ОСОБА_2 . ОСОБА_3 викликав поліцію та повідомив їм завідомо неправдиву інформацію про те, що його брат хоче підірвати будинок.

З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він протягом дня вживав зі своїм братом, ОСОБА_3 алкоголь, після чого між ними виник словесний конфлікт, під час якого вони ображали одне одного нецензурною лайкою. Щодо підриву будинку він не погрожував.

Згідно із ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Стаття 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Зі змісту даної статті випливає, що протиправні дії особи повинні нести фізичний, психологічний чи економічний характер, а їх результатом має настання шкоди психічному або фізичному здоров`ю іншої особи.

Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі умислу.

У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ставиться в провину вчинення домашнього насильства.

Однак, зміст протоколу не містить зазначення діяння, яке було вчинено ОСОБА_2 стосовно потерпілого, за передбаченими ч. 2 ст.173 КУпАП видами: фізичного, психологічного чи економічного характеру з їх конкретизацією відповідно до диспозиції цієї статті.

Водночас у змісті протоколу не зазначено, яку саме шкоду здоров`ю потерпілого було завдано, а короткострокова сімейна суперечка не свідчить про заподіяння якоїсь, передбаченої ст.173- 2 КУпАП шкоди. При цьому доказів наявності у ОСОБА_2 умислу на вчинення насильства в сім`ї не здобуто і до протоколу не приєднано.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 порушив вимоги ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Разом з тим, подані матеріали не містять належних доказів (в розумінні ст.ст. 251, 283,284 КУпАП), що останій раніше притягався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і вчинив правопорушення повторно. Слід звернути увагу, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить, що особа була піддана адміністративному стягненню і відповідна постанова набрала законної сили.

Наведене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_2 складу передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247; ч.1 ст. 173-2, ст. 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст.173-2КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Дрогобицького міськрайонного суду.

Суддя Нагірна О.Б.