Справа № 525/1489/20
Провадження №3/525/95/2021 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.02.2021 Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Прасол Я.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №3 Миргородського РВП ГУНП України в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого,
за ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи належним чином сповіщеним про день і час розгляду справи на 19.02.2021, на виклик суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:
- письмовими поясненнями гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 (а.с.3,4,6);
- копіями постанов про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.7,8);
- копією протоколу про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.9);
- довідкою з ВП №3 Миргородського РВП ГУНП України Полтавській області від 08.12.2020 про те, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував (а.с.10);
- рапортами поліцейських ВП №3 Миргородського РВП ГУНП України Полтавській області від 05.12.2020 (а.с.11,12);
- копією постанови суду від 16.12.2020 про притягнення гр. ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.26).
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Частина 2 статті 130 КУпАП встановлює відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Судом встановлено, що згідно постанови Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за керування автомобілем 28.11.2020 близько 00 год. 16 хв. у стані алкогольного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення. Дана постанова набрала законної сили 29.12.2020 (а.с.26). Відомості про інші постанови якими останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою Великобагачанського відділення поліції (з 01.01.2021 реорганізовано у Відділення поліції №3 Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області) невірно було кваліфіковано дії гр. ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП. На момент вчинення останнім адміністративного правопорушення 05.12.2020 були відсутні постанови у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.
Досліджені докази повністю узгоджуються між собою, їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Аналіз положень п.2.5 Правил дорожнього руху України в сукупності та в системному взаємозв`язку з пунктами 2,3,6,7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції свідчить про те, що в даній конкретній ситуації, яка склалася в нічний час 05.12.2020 в селищі Велика Багачка Полтавської області, з участю водія гр. ОСОБА_1 , відповідна уповноважена посадова особа Національної поліції мала право за відповідних виявлених ним ознак алкогольного сп`яніння водія запропонувати йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку (що ним і було зроблено згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, який посвідчено відповідними написами, а також вбачається з переглянутого в судовому засіданні відеозапису).
Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП встановлює юридичну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння.
Законом України від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» який набрав чинності з 01.07.2020, ст. 130 КУпАП отримала інший зміст, відповідно до якого не підлягали адміністративній відповідальності особи, що керують транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а таке правопорушення набуло статусу кримінального проступку, відповідальність за який передбачена ст. 286-1 КК України.
Проте, Законом України № 720-IX від 17.06.2020 року зміни, які були внесені зазначеним вище Законом та стосувалися ст. 130 КУпАП та ст. 286-1 КК України, нівельовані, та починаючи з 03.07.2020 року, ст. 130 КУпАП відновила своє застосування у попередній редакції, що діяла до 01.07.2020 року та водночас скасовано кримінальну відповідальність за таке порушення закону.
Отже, на час вчинення правопорушення гр. ОСОБА_1 05.12.2020 ст. 130 КУпАП діяла у редакції, що передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів які керують ними в стані в тому числі і алкогольного сп`яніння.
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).
Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).
За загальними правилами ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та обставин, що обтяжують його відповідальність суд не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням суті та характеру вчиненого ОСОБА_1 грубого адміністративного правопорушення у сфері транспорту, того, що раніше він до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують його відповідальність, з метою запобіганню вчинення ним нових правопорушень, суд вважає за необхідне застосувати відносно гр. ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу. При цьому, враховуючи положення ч.1 ст.130 КУпАП, суд при накладенні адміністративного стягнення не застосовує до винної особи разом із штрафом позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки матеріалами справи встановлено, що таке право гр. ОСОБА_1 в установленому Законом порядку не надавалося.
Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.
Враховуючи цю норму законодавства та виходячи з положень ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі про адміністративне правопорушення в сумі 454 грн. належить стягнути з гр. ОСОБА_1 (враховуючи, що справа надійшла до розгляду у 2020 році в час, коли діяли ставки судового збору за 2020 рік).
На підставі викладеного та керуючись ст.61 Конституції України, ст.ст.9, 23, 27, 33, 40-1, ч.ч. 1, 2 ст.130, 251, 252, 280, 283, 284, 289, 294 КУпАП,
п о с т а н о в и в:
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. на користь держави.
Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Суддя Я.В. Прасол