Справа №461/9880/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м.Львова Радченко В.Є., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у м.Львові ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого кур`єром «Glovo», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2020 року о 22 год. 27 хв. в м.Львові по вул. П.Куліша,6Б ОСОБА_1 керував транспортним засобом НONDA GIORNO н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду і приладу Драгер у присутності двох свідків відмовився.

ОСОБА_1 в судове засідання 27.01.2021 року не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Конверт із вмістом судової повістки вернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній».

ОСОБА_1 в судове засідання 16.02.2021 року не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Конверт із вмістом судової повістки вернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній».

ОСОБА_1 будучи обізнаним про складання на нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП та повідомлений вищевказаним протоколом про місце розгляду такого (Галицький районний суд міста Львова), усвідомлюючи свій процесуальний статус особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, неодноразово в судове засідання не з`явився, явку представника не забезпечив, жодних доказів для спростування складеного протоколу про адміністративне правопорушення суду не надав.

Суд вбачає поведінку ОСОБА_1 , щодо неодноразової неявки в судове засідання, як таку, щоб уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП. Крім того, закриття справи за вчинені адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 не відповідатиме вимогам ст.1 КУпАП, тобто завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення та не сприятиме запобіганню адміністративним правопорушенням (ст.6 КУпАП).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В ст.277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади.

Відповідно до ст. 38 КУпАП та з метою недопущення порушення строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

До Галицького районного суду м.Львова 26.11.2020 року надійшли матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.2 ст.130 КУпАП до якого додано: протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.2 ст.130 КУпАП, що мало подію 16.11.2020 року; копія протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.2 ст.130 КУпАП, що мало подію 16.11.2020 року; диск з нагрудних камер поліцейських; пояснення свідків; довідка про те, що на ОСОБА_1 транспортні засоби на території України не зареєстровані; довідка щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП; довідка про відсутність відомостей про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія; копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №419129 від 16.11.2020 року ОСОБА_1 інкримінують порушення вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 2 статті 130 КУпАП. Проте належних документів на підтвердження, того що ОСОБА_1 вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП суду не надано. Наявна в матеріалах справи довідка про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не є належним та допустимим доказом щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП передбачений обов`язок щодо збирання доказів особами, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає за можливе перейти з ч.2 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП щодо адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

П.1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під випливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з п. 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції).

ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду приладом Драгер та в медичному закладі.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Його вина підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема:

- даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №419129 від 16 листопада 2020 року.

- диском з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських;

Працівниками поліції дотримано вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

З врахуванням наведеного вище, суд вважає доведеним невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам п. 2.9 «а» ПДР України, якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

На переконання суду, належними й допустимими доказами підтверджується, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що і стало підставою для складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності.

При обранні міри адміністративного стягнення враховуються обставини та характер правопорушення, ступінь провини та дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді накладення штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, відповідно до ст.40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути в користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 130, 221, 280, 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.Є.Радченко