Провадження № 33/824/1082/2021 Доповідач в II інстанції: Полосенко В.С.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Полосенко В.С.,

за участі:

представника Київської Держмитслужби - Короля Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до відповідальності на постанову судді 04 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Азейбарджан , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.471 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 гривень, з конфіскацією безпосереднього предмету порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 05 листопада 2020 року на митному посту "Аеропорт Київ" Київської митниці Держмитслужби під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю "зеленого коридору`залу "Приліт" терміналу "А" Міжнародного апроту Київ, було зупинено громадянина ОСОБА_1 , який слідував з Берліну (Німеччина).

При усному опитуванні було встановлено, що ОСОБА_1 переміщував готівку, зі слів 7000 євро. Зазначений громадянин був запрошений до оглядової кімнати, під час митного огляду було виявлено 9000 (дев`ять тисяч) євро, 2200 (двітисячі двісті) доларів, 15 100 (п`ятнадцять тисяч сто) гривень. У ОСОБА_1 виявлено надлишок валюти, у перерахунку за офіційним курсом НБУ, у розмірі 2557 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) євро. Гроші знаходилися у барсетці пасажира, без ознак приховування.

Постановою судді від 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 Митного кодексу України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, з конфіскацією безпосереднього предмету порушення митних прави згідно опису предметів до протоколу про порушення митних правил №1725/10000/20.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати в частині конфіскації безпосереднього предмету порушення митних правил згідно опису предметів до протоколу №1725/10000/20 від 05 листопада 2020 року, повернути ОСОБА_1 вилучені предмети порушення митних правил згідно опису предметів до протоколу, а саме 2 500 долларів США, 1700 гривень.

Також просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, як такий що пропущений з поважних причин, оскільки в судовому засіданні він присутній не був, а копія постанови йому направлена не була.

Вказує, що негативних наслідків внаслідок переміщення ним через кордон грошових коштів не настало, а тому вважає, що покарання якому було піддано ОСОБА_1 є непропорційно тяжким порівняно з характером та наслідками вчиненого порушення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника Київської митниці ДФС в підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, приходжу до наступного.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя; права на апеляційне оскарження; реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на викладені в апеляційній скарзі обставини, вважаю за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні дані, які б спростовували наведені апелянтом підстави.

Згідно з вимогами ст.ст. 245, 252 КУпАП під час провадження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

За змістом ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суддя І-ї інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався повністю та прийняв законне й обґрунтоване рішення.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил повністю знайшов своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи і беззаперечно підтверджується, крім його особистого визнання, зібраними по справі письмовими доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил № 1725/10000/20 від 05 листопада 2020 року; поясненнями ОСОБА_1 , наданими під час складання протоколу про порушення митних правил; а також описом предметів, вилучених за вказаним протоколом про порушення митних правил.

На підставі зазначених доказів суддя дійшов обґрунтованого висновку, що своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив встановлений ст.366 МК України порядок проходження митного контролю у зонах (коридорах) спрощеного контролю, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.471 Митного кодексу України.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність шкоди, спричиненої діями ОСОБА_1 , не ґрунтується на законі, адже ст.471 МК України не пов`язана із заподіянням винною особою майнової чи іншої шкоди інтересам держави.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про непропорційність застосованого покарання характеру і наслідкам вчиненого правопорушення, оскільки діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

При цьому, слід зазначити, що кожна держава, з метою захисту своїх інтересів вправі встановлювати певні обмеження прав громадян та вимагати їх виконання в інтересах всього суспільства, а також застосовувати у відповідності до вимог закону санкції за порушення таких обмежень. У даному випадку Постановою КМУ «Про затвердження переліків товарів, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України» №436 від 21.05.2012 року обмежено переміщення валютних цінностей через митний кордон України, у тому числі і готівкової іноземної валюти. Згідно із Постановою Правління НБУ «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України» №148 від 27.05.2008 року, фізична особа-резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Разом із цим, жодним із рішень ЄСПЛ не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

Так, у п.33 рішення ЄСПЛ по справі «Ізмайлов проти Російської Федерації» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Водночас, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09.06.2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06.11.2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

Із урахуванням викладеного, висновок місцевого суду щодо конфіскації безпосереднього предмету порушення митних правил згідно опису предметів до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , є законним та обґрунтованим.

Будь-яких доказів на підтвердження фактів наявності надмірного тягаря у ОСОБА_1 при конфіскації вилучених у нього коштів суду апеляційної інстанції надано не було.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.471 МК України та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилученого майна були дотримані у повній мірі.

Із огляду на вказане, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст.ст.487, 527 МК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Полосенко