ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєв Євген Сергійович, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , працює у ТОВ «Нова пошта», за ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 278652 ОСОБА_2 08.09.2021 о 08 год. 30 хв. у м. Запоріжжі по вул. Ігоря Сікорського, навпроти будинку 313в, керуючи автомобілем ВАЗ 2107, днз НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності свого маневру та скоїв зіткнення із автомобілем Daimler Chrysler, днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. Чим порушив п. 10.1, 12.3 (б) ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Травмовані відсутні.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечив свою винуватість у вчиненні ДТП. Пояснив, що він, рухаючись по вул. І .Сікорського в напрямку траси Харків Сімферополь, мав намір здійснити поворот ліворуч на термінал ТОВ «Нова пошта». Задля чого він завчасно увімкнув покажчик повороту, зайняв відповідне крайнє положення на своїй смузі руху, переконався у безпечності маневру. Розпочавши безпосередньо поворот, вже за межею проїжджої частини відчув удар у лівий бік свого автомобіля.

Також надав суду відеозапис із камери відеоспостереження терміналу «Нова пошта» та зроблені ним фото- та відеозаписи з місця пригоди.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 , будучи ознайомлений із правами та обов`язками потерпілого під особистий підпис, відмовився від реалізації права на юридичну допомогу адвоката, іншої фахівця у галузі права, будь-яких клопотань, у тому числі про призначення експертизи, не заявляв.

Пояснив, що він рухався безпосередньо за автомобілем ОСОБА_2 у тій самій смузі руху. Автомобіль ВАЗ несподівано здійснив поворот ліворуч, не вмикаючи покажчика повороту, тому зіткнення не вдалося уникнути. Йому відомо, що на тому місці доволі часто здійснюють поворот транспортні засоби, але будь-який знак там відсутній. На його думку, ТОВ «Нова пошта» мала би розмістити попереджуючі знаки.

Після огляду в судовому засіданні наданого ОСОБА_2 відеозапису змінив свої показання, зазначивши, що дійсно він вчиняв обгін транспортних засобів, однак він не мав часу для зупинки свого транспортного засобу, щоб уникнути ДТП.

Заслухавши пояснення зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п.4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: …юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У пункті 4.1 вказаного Рішення Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Отже, процедура притягнення до адміністративної відповідальності, ґрунтується, в тому числі, і на закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості: «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, у тому числі визначену п. 2 ст. 6 презумпцію невинуватості, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15.05.2008). Зокрема, з огляду на санкцію ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, яке Європейським Судом визнається кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року).

З цього випливає, що обов`язок доводити вину, як складову презумпції невинуватості, покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі, та не може перекладатися на суд, адже у такому разі суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

На це прямо вказують і положення ст. 251 КУпАП, за якими доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини встановив критерій доведеності «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Стаття 124 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Як визначають п. 10.1 та п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху:

-перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Саме такі порушення ПДР України ставилися у провину ОСОБА_2 особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

При цьому умовами настання адміністративної, а не іншого виду юридичної відповідальності (наприклад, цивільно-правової) є наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Отже посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, повинна була довести порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1, п. 2.3 (б) ПДР України та наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими порушеннями Правил дорожнього руху та наслідків у вигляді спричинення пошкодження транспортних засобів (майнової шкоди).

Як докази винт ОСОБА_2 до протоколу були долучені схема місця ДТП, фототаблиця, на якій зображені пошкодженні транспортні засоби, та письмові пояснення учасників пригоди.

Надані докази є недостатніми для доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення відповідно до наведеного критерію «поза розумним сумнівом».

Так, у письмових поясненнях ОСОБА_2 стверджував, що він виконав приписи ПДР України, а саме завчасно (за 50 метрів) подав сигнал повороту ліворуч, переконався у безпеці маневру, та почав здійснювати поворот ліворуч.

На спростування таких тверджень надані лише письмові пояснення потерпілого, який вказував, що ОСОБА_2 не пересвідчився у безпеці свого маневру.

Водночас пояснення потерпілого не можна визнати такими, що є достовірними, адже у судовому засіданні він спочатку стверджував, що рухався безпосередньо за автомобілем під керуванням ОСОБА_2 у тій же смузі руху, між початком маневру автомобіля ВАЗ та зіткнення пройшло близько секунди, а тому він не зміг зреагувати. Лише, переглянувши відеозапис із камери відеоспостереження, зазначив, що він дійсно здійснював обгін транспортних засобів, однак все одно, на його думку, він не мав часу для зупинки свого транспортного засобу.

У схемі місця ДТП зазначено, що місце зіткнення розташовано поза межами проїжджої частини вул. І. Сікорського, що вказує про закінчення водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 свого маневру повороту ліворуч на момент зіткнення.

Фототаблиця та надані ОСОБА_2 фотознимки пошкоджень транспортних засобів, відповідно до яких основні ушкодження автомобіля ВАЗ прийшлися у ліві передні двері, підтверджують пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо фактичних обставин справи.

Як зазначалося вище, ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ні потерпілий не заявляли клопотань про призначення судових автотранспортних експертиз, якими могло бути вирішено питання технічної можливості водія автомобіля Daimler Chrysler ОСОБА_1 запобігти зіткненню з автомобілем ВАЗ під керуванням ОСОБА_2 та достовірно визначити чи знаходяться дії водіїв у причинному зв`язку із подією ДТП.

Отже, аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені доказами по справі, які б свідчили про невідповідність вимог ПДР України в діях водія ОСОБА_2 , наявність причинного зв`язку між можливими порушеннями ПДР України та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів, а отже і про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, згідно із критерієм «поза розумним сумнівом».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, оскільки суд не має право самостійно збирати докази по справі, які б підтверджували обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, а тому оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим провадження в справі згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 283-285, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діяннях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її винесення потерпілим, його представником.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Є.С. Боєв