Провадження № 33/4808/724/21
Категорія ст. 185 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Манченко Олени Віталіївни, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.10.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн., із стягненням судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду як незаконну, провадження по справі закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, внаслідок того, що він не вчиняв жодних неправомірних дій. Стверджує, що фактичні обставини справи не відповідають дійсності, й є такими, що принижують його честь та гідність, й можуть мати негативний вплив на його подальшу професійну діяльність. Вказує на те, що наказ МОЗ №592 від 15.06.2016 року гарантує цілодобовий доступ до пацієнтів будь-якого віку у всіх відділеннях й закладах охорони здоров`я, й будь-яких змін на час пандемії у цей наказ не вносилось. Вказує на те, що якийсь чоловік, що також перебував в лікарні, погоджувався з тим, що лікарі повинні були його допустити до доньки, що перебувала в реанімації, й саме він викликав поліцію. Звертає увагу на те, що він не порушував тиші та громадського порядку, й не перебував в стані алкогольного сп`яніння, проте четверо поліцейських силою почали витягувати його з лікарні на вулицю, почалась штовханина, внаслідок якої один працівник поліції впав, й після цього інші працівники поліції повалили його на підлогу та надягли кайданки, відвезли його до відділку поліції. Стверджує, що в нього не було жодного наміру чинити опір, фізичну розправу чи інші дії відносно 4-х озброєних поліцейських чи лікарів, він хотів лише залишитись поруч з дитиною та дружиною. Вважає, що наявний в матеріалах провадження рапорт, на його думку, складений виключно з метою виправлення застосування щодо нього кайданок та примусу. Злісної непокори працівникам поліції він не чинив, й безпосередньо допитаний в якості свідка поліцейських в судовому засіданні пояснював, що непокори не було, затримання відбувалось внаслідок падіння працівника поліції на сходах, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність в його діях складу інкримінованого йому правопорушення. Наголошує на тому, що суддею не було з`ясовано його думку в частині відношення до правопорушення, й всі обставини, що містяться у постанові суду не відповідають дійсності. Вважає, що суд формально розглянув провадження, без допиту свідків, вийшов за межі пред`явленого обвинувачення й не перевірив належним чином всіх доказів по справі, зокрема відеозапису. Апелянт просить прийняти до уваги, що він жодного разу не притягувався до відповідальності. На думку апелянта, в протоколі відсутні дані, які б характеризували об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, не зазначено прізвище, адреси свідків, тобто відсутні всі необхідні відомості, допущено скорочення слів.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків. Адміністративне правопорушення скоєно за наступних обставин: ОСОБА_1 19.07.2021 року, близько 01-48 год. за адресою вул. Чорновола, 44, в м. Івано-Франківську, в приміщенні дитячої лікарні, порушував тишу та образливо чіплявся до громадян. На законну вимогу інспектора взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області, лейтенанта поліції Нижника Назара Романовича, припинити адміністративне правопорушення не відреагував, при цьому висловлювався в грубій формі в сторону поліцейських та погрожував фізичною розправою, після чого штовхнув працівника поліції ОСОБА_5 Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ст. 185 КУпАП, оскільки вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

В судове засідання з`явився ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП; захисник Манченко О.В., якій роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Заявили клопотання про допит свідка - охоронця лікарні ОСОБА_3 , який викликав наряд поліції, вказане клопотання задоволено.

Під час апеляційного розгляду:

-ОСОБА_1 та його захисник Манченко О.В. підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 пояснив, що жодної злісної непокори законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків він не чинив. Він намагався дізнатись про стан своєї дитини, що перебувала в реанімації, проте лікарі відмовляли йому в цьому й не пускали до дитини, незважаючи на його право бути поруч із дитиною. Поштовх працівника поліції був «актом відчаю» в наслідок неправомірних дій працівника поліції по видворенню його з приміщення лікарні.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити, з наступних підстав.

Відповідно до суті адміністративного правопорушення, що міститься у фабулі обвинувачення за протоколом про адміністративне правопорушення №223518 від 19.07.2021 року, ОСОБА_1 19.07.2021 року о 01-48 год., знаходячись на сходовій клітці дитячої лікарні за адресою вул. В. Чеорновола, буд. 44 в м. Івано-Франківськ, порушував тишу та образливо чіплявся до громадян. На закону вимогу інспектора взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області, лейтенанта поліції Нижника Назара Романовича припинити адміністративне правопорушення не відреагував, при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських та погрожував фізичною розправою, після чого штовхнув працівника поліції ОСОБА_5 , чим вчинив адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП (а.п. 1).

За змістом ст. 185 КУпАП злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, та суспільні відносини у сфері державного управління.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КУпАП)», випливає, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

Працівник поліції - інспектор взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області, лейтенант поліції Нижник Н.Р. на час зафіксованої події діяв відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», тобто перебував в лікарні під час виконання своїх службових обов`язків.

Під час апеляційного розгляду були досліджені докази, надані стороною захисту, зокрема адвокатські запити та відповіді на них, а також допитано свідка з боку захисту.

Так, згідно відповіді заступника начальника ГУ НП в Івано-Франківській області №15-аз/108/04/20/2021-2402 від 29.11.2021 року встановлено, що 19.07.2021 року о 01-28 год., на спецлінію «102» звернулась громадянка з номеру тел.: НОМЕР_1 та повідомила про бійку на 2 поверсі в дитячій лікарні, в наслідок чого й було скеровано на місце події наряд поліції. З вказаної відповіді також вбачається, що «19.07.2021 року о 01-35 год. на спецлінію «102» звернувся ОСОБА_4 , та повідомив про конфлікт з лікарем дитячої лікарні», під час розмови з оператором відділу служби «102» на місце події прибув наряд поліції УАА «Ясень-151».

Під час апеляційного розгляду, допитаний в якості свідка ОСОБА_3 , який працює охоронцем в лікарні, пояснив, що у вказаний час за вказівкою лікаря ним було викликано наряд поліції, оскільки ОСОБА_1 намагався пройти до реанімаційного відділення, а лікар йому забороняв, внаслідок чого виникла суперечка. Бійки не було. ОСОБА_1 жодного насильства до лікаря не застосовував.

Також досліджений відеозапис події, з нагрудних камер поліцейських, що міститься на 6 відеофайлах, де на файлі під № вбачається як працівники поліції прибули до медичного закладу. Зафіксовано як лікар знаходиться в коридорі приміщення лікарні й поруч стоїть ОСОБА_1 , який наполягає на тому, що він, як батько, має право пройти до своєї дитини, що знаходиться в палаті інтенсивної терапії, проте лікар забороняє йому відвідування, й ОСОБА_1 вважає дії останнього незаконними. Працівник поліції з`ясовує обставини й неодноразово просить заспокоїтись та не кричати. ОСОБА_1 виконує вимогу працівника поліції й говорить тихіше. ОСОБА_1 наполягає на тому що він хоче зайти й побачити свою дитину. Працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 , що він та його друг порушують тишу, й пропонує вийти в коридор, на що ОСОБА_1 у стверджувальній формі наголошує, що він хоче зайти до своєї дитини. Працівник поліції знов неодноразово у ввічливій формі просить, щоб ОСОБА_1 вийшов в коридор, оскільки порушує тишу. Далі чути, як ОСОБА_1 наголошує на тому, що якщо його не пустять до дитини, то всі побачать, що буду. Працівник поліції уточнює, що саме ОСОБА_1 має на увазі, на що той відповідає - побачите. Працівник поліції просить ОСОБА_1 вийти на коридор, останній просить впустити його до дитини. Вбачається, що в коридорі знаходиться мати дитини, до якої звертається працівник поліції з питанням чи була вона у дитини. ОСОБА_1 наполягає на тому, щоб його пустили до дитини. Працівник поліції знов наголошує на тому, що ОСОБА_1 порушує спокій й просить його вийти в коридор. Після чого працівник поліції проводить ОСОБА_1 з приміщення по сходах. Після чого видно, як ОСОБА_1 із значною силою штовхає працівника поліції (00:14:49), внаслідок чого відбувається падіння працівника поліції.

Відповідно до досліджених під час апеляційного розгляду доказів, доходжу висновку, що ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими, вступив з ними у суперечку, вимагаючи пояснити, в чому саме полягають його незаконні дії, й робив це в дещо зухвалій манері.

Із дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису та змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що зміст обвинувачення в частині того, що ОСОБА_1 висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських та погрожував фізичною розправою, не знайшли свого підтвердження.

Вимога працівника поліції покинути медичний заклад є такою, що підлягає належному та достатньому усвідомленню суб`єктом, до якого вона спрямована, в той же час, приписами п.4 Порядку допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії (далі - Порядок), затвердженому наказом МОЗ України № 592 від 15.06.2016 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.06.2016 року за №883/29013, передбачено, що одному з відвідувачів дозволяється перебувати біля ліжка пацієнта у відділенні інтенсивної терапіїбез часових обмежень.

п. 6 Порядку також передбачено, що відвідувачі повинні ставитися з повагою до приватності та спокою пацієнта, у тому числі інших пацієнтів, які знаходяться в палаті відділеннях інтенсивної терапії (далі - ВІТ). Їм не дозволяється заходити в інші палати або втручатися в питання, пов`язані зі станом здоров`я пацієнтів. Вони також не повинні перешкоджати виконанню медичними працівниками своїх професійних обов`язків та зобов`язані виконувати вимоги внутрішнього розпорядку ВІТ.

Лікар, в свою чергу, має повноваження - заборонити будь-які дії відвідувачів, саме з метою усунення перешкоджати виконанню медичними працівниками своїх професійних обов`язків.

Таким чином, доходжу висновку, що дії ОСОБА_1 , який намагався скористуватись своїми правами щодо перебування в лікарні поряд із своєю дитиною у відділенні інтенсивної терапії, узгоджувались з Порядку допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії, тому вимога працівника поліції залишити лікарню не можливо визнати законною в розумінні диспозиції ст. 185 КУпАП.

В той же час, працівники поліції, як представники державного правоохоронного органу, мають законне право застосовувати насильство з метою захисту суспільного інтересу. При цьому, працівники правоохоронних органів, маючи спеціальний статус захищені законом від посягань на їх життя та здоров`я.

Злісною непокорою законному розпорядженню, в розумінні ст. 185 КУпАП, є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Проте, згідно норм діючого законодавства, застосування фізичної сили з боку винної особи до працівника поліції під час проголошення такої вимоги, унеможливлює кваліфікацію дій особи за ст. 185 КУпАП.

Так, пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснив, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Сам факт застосування ОСОБА_1 фізичної сили до працівника поліції у виді поштовху, внаслідок якого відбулось падіння працівника поліції, містить в собі ознаки складу кримінального правопорушення, а саме злочину, передбаченого ст. 342 КК України - опір працівникові правоохоронних органів під час виконання ним службових обов`язків, оскільки відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності, а злісна непокора це пасивна поведінка.

Склад злочину, передбачений ст. 342 КК України, містить ознаки, близькі до ознак складу адміністративного правопорушення, що охоплюється ст. 185 КУпАП. Проте, основним критерієм розмежування цих деліктів є те, що під час опору винний завжди використовує свою фізичну силу, яку спрямовує безпосередньо чи опосередковано на представника влади, працівника правоохоронного органу, державного виконавця, члена громадського формування, військовослужбовця або на предмети, наявність яких необхідна потерпілим для виконання своїх обов`язків, а злісна непокора вчиняється за відсутності фізичної протидії та без контакту винного з потерпілим, тобто безпосередньої чи опосередкованої взаємодії.

Дії правопорушника у виді поштовху працівника поліції під час виконання ним службових обов`язків, які ОСОБА_1 обґрунтував в судому засіданні суду апеляційної інстанції як «акт відчаю», неможливо розцінити як крайню необхідність в розумінні змісту норм КУпАП.

Оскільки суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, й перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції, то вважаю необхідним матеріали провадження в цій частині направити керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури для прийняття відповідного реагування у разі наявності підстав в порядку ст. 214 КПК України.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Проте, аналізуючи зміст наданих суду доказів вважаю за необхідне наголосити на тому, що посадова особа поліції, яка складала протокол, не вжила заходів щодо збирання доказів, наявність яких сприяла б всебічному, повному і об`єктивному розгляду даного адміністративного матеріалу, тобто не відібрала пояснення у інших осіб, очевидців події.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, доходжу до переконання, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення з кваліфікацією його дій за ст. 185 КУпАП не знайшло свого підтвердження, виходячи зі змісту пред`явленого йому обвинувачення у такому виді як викладено у протоколі про адміністративне правопорушення, що визначене наступним чином: « ОСОБА_1 19.07.2021 року о 01-48 год., знаходячись на сходовій клітці дитячої лікарні за адресою вул. В. Чеорновола, буд. 44 в м. Івано-Франківськ, порушував тишу та образливо чіплявся до громадян, й на закону вимогу інспектора взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області, лейтенанта поліції Нижника Назара Романовича припинити адміністративне правопорушення не відреагував, штовхнув працівника поліції ОСОБА_5 , чим вчинив адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП», оскільки відсутня саме законні вимоги поліцейського про необхідність залишення приміщення лікарні при наявності його права на перебування у реанімаційному відділенні лікарні біля неповнолітньої дитини, що передбачено п. 4 Порядку допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії (далі - Порядок), затвердженому наказом МОЗ України № 592 від 15.06.2016 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.06.2016 року за №883/29013.

Таким чином вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду скасувати та провадження по справі закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, з направленням матеріалів керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури для прийняття відповідного реагування в порядку ст. 214 КПК України.

Керуючись ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, ч. 2 ст. 284, ст.ст. 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.10.2021 року щодо ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП скасувати.

Прийняти нову, якою провадження по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Направити матеріали керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури для прийняття відповідного реагування в порядку ст. 214 КПК України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло