ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/444/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року суддя апеляційного суду Харківської областіШабельніков С.К., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Шевцової Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_2 , 1961 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 29.09.2020 о 14.20 за адресою:м. Харків, вул. Івана Камишева. 39 ОСОБА_2 керував автобусом «I-VAN А07А-30» р.н. НОМЕР_1 , здійснював регулярні пасажирські перевезення за міським маршрутом №201Є «станція метро Академіка Барабашово-Салтівське шосе (8 хлібний завод)», перевозив пасажирів у кількості 31 чоловік, чим перевищив дозволену максимальну кількість місць для сидіння (22 шт.) на 9 пасажирів, порушивши таким чином п.11.2 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020.

Не погодившись з цим судовим рішенням захисник Шевцова Ю.В. подала апеляційну скаргу в якій просила постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що свідки , зазначені у матеріалах справи не були допитані безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції. Зазначає, що ОСОБА_2 не заперечував, що в салоні автобусу було пасажирів більше ніж дозволено, однак вони сварились і він не міг нічого з чим подіяти. На його зауваження не реагували, а примусити людей покинути автобус він не мав можливості. Вказує, що п.11.2 у Постанові КМУ № 641 від 22.07.2020 року немає, а суд послався на п.п.2 п.11 цієї Постанови, визнавши ОСОБА_2 винним за пунктом, який навіть не був зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Шевцової Ю.В., яка апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі і просила її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, яке виразилось в порушенні правил карантину людей.

З цим висновком апеляційний суд погоджується та виходить з наступного.

Відповідальність за статтею 443 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року (із змінами, внесеними згідно з постановами КМ № 712 від 12.08.2020, № 757 від 27.08.2020, № 760 від 26.08.2020, № 791 від 02.09.2020) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 жовтня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Відповідно до підпункту 10 пункту 14 Постанови Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року (з подальшими змінами) на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "зелений" рівень епідемічної небезпеки, забороняється:

- здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості не більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 перевозив 31 пасажира, однак місць для сидіння передбачено лише 22.

Тобто, кількість пасажирів, яких перевозив ОСОБА_2 перевищувала дозволену кількість на 9 пасажирів.

Внаслідок вищезазначеної події поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 200976 від 29 вересня 2020 року за порушення ОСОБА_2 вимог п. 11.2 Постанови Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року.

Належить взяти до уваги, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_2 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

В своїх письмових поясненнях (арк. 5) ОСОБА_2 не заперечував, що кількість пасажирів в автобусі, яким він керував перевищувала кількість місць для сидіння, однак він не мав можливості висадити зайвих пасажирів.

Крім того, відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були залучені поліцейськими в якості свідків та в своїх письмових пояснення вказали, що водій транспортного засобу «I-VAN AQ7A-30», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 29 вересня 2020 року о 14:40 год. під час здійснення руху за автобусним маршрутом « 201Є допустив перевезення пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначені в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, чим порушив п.11 постанови КМУ України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641. (а.с. 3,4);

Також, відповідно до відомостей відеозапису з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що всі місця для сидіння зайняті пасажирами, 9 пасажирів у цьому маршрутному транспорті перебували стоячи (арк. 7).

Апеляційний суд вважає, що прирозгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 443 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення свідків без їх допиту в судовому засіданні є неналежними доказами у справі, апеляційний суд до уваги не приймає та зазначає, що виходячи з вимог статті 272, пункту 5 частини 1 статті 278 КУпАП допит свідків є правом суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не обов`язком. Письмове клопотання про допит свідків при розгляді справи як в районному суді так і під час апеляційного перегляду справи не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги про те, що на водія автобуса не покладено обов`язку щодо контролю кількості пасажирів під час зупинки та висадки на зупинках є безпідставними.

Відповідно до підпункту 4 пункту 148 розділу ІV «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспортну» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (к редакції постанови КМ від 26.09.2007 № 1184) водій автобусу має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.

Отже, в умовах епідемічної небезпеки на території м. Харкова, будучи суб`єктом відповідальності за статтею 443 КУпАП, при заповнюваності автобусу пасажирами у кількості, яка перевищує кількості місць для сидіння, ОСОБА_2 мав право відмовити пасажирам у їх перевезенні.

Поряд з тим, в Постанові Кабінету Міністрів України № 641від 22.07.2020 року відсутній п.11.2, на порушення якого посилались працівники поліції, складаючи протокол стосовно ОСОБА_2 . Проте, зміст правопорушення, яке скоїв ОСОБА_2 , відповідає змісту п.п.2 п.11 цієї постанови, а тому суд апеляційної інстанції погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції стосовно того, що адміністративний матеріал слід розглядати як такий, що складений за порушення п.п.2 п.11 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, під час перегляду постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року за доводами апеляційної скарги захисника Шевцової Ю.В. апеляційним судом не встановлено підстав для її скасування та закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Шевцової Ю.В. залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП (в редакції Закону України № 530-IX від 17.03.2020 року) залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков