Провадження № 3/161/6200/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нудиже Любомльського р-ну Волинської обл., громадянки України, має на утриманні малолітню дитину, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувалася, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

15.11.2021 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області повторно надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 629181 від 30.06.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , будучи матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухиляється від передбаченого законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання дитини, згідно матеріалів виконавчого комітету Боратинської сільської ради від 18.06.2021 року.

Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви та клопотання від неї на адресу суду не надходили.

Зі змісту ст. 268 КУпАП слідує, що під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи в якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, а також з урахуванням того, що під час розгляду справи про адміністративні правопорушення за ст. 184 КУпАП не передбачається обов`язкова присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суддя приходить до наступних висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

В свою чергу, передбачені законодавством обов`язки батьків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей визначені ст. 150 СК України.

Так, згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Тобто, чинними нормами законодавства України визначений обсяг батьківських обов`язків, не виконання яких, у тому числі в певні частині таких, утворює склад адміністративного правопорушення, визначеного диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення серії № 629181 від 30.06.2021 року не містить зазначення, які саме дії вчинила ОСОБА_1 , що свідчать про неналежне здійснення нею передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої дитини.

Так, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.07.2021 року матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП були направлені для їх належного приведення до вимог ст. 256 КУпАП.

Однак, вищевказана постанова повернулася до суду для розгляду без внесення змін до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 629181 від 30.06.2021 року.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 629181 від 30.06.2021 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки у ньому не зазначено фактичні обставини (суть) інкримінованого останній правопорушення.

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства», «Schenk v. Switzerland»).

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Із аналізу Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 року № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 року № 3/02-18) слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом, який фіксує факт вчинення відповідного правопорушення, а решта матеріалів (доказів) є похідними від нього.

Однак, у даному випадку, суд не приймає до уваги протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 629181 від 30.06.2021 року, через грубе порушення його складання, а відтак, з урахуванням доктрини «плодів отруйного дерева», суд критично оцінює й інші докази, які були наданими органом, що склав адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30.09.2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведене, а також того, що в ході розгляду справи не було встановлено у яких саме діях ОСОБА_1 полягало ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої дитини, а визнання винуватості не може ґрунтуватися на припущеннях, прихожу до висновку про відсутність у діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 40-1, ст. 184, ст. ст. 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська