Справа № 461/8802/20 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 33/811/1877/20 Доповідач: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушниці ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 07 грудня 2020 року,

з участю правопорушниці - ОСОБА_1 ,

захисника правопорушниці адвоката Роюк Л.І.,

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.

Також постановлено стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави. 420,40 грн. судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 16 жовтня 2020 року о 22 год. 22 хв. в м. Львові на пр. Свободи, 21, керувала транспортним засобом «Lexus RX450H», н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager» у присутності двох свідків. Drager ARJL 0247, тест №860. Результат 2,15%, чим порушила вимоги п.2.9а «Правил дорожнього руху», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі правопорушниця ОСОБА_1 покликається на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст. 268 КУпАП розглянув справу без її участі, чим позбавив можливості довести свою невинуватість у вчиненні правопорушення та порушив права на захист.

Наголошує, що транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не керувала і на підтвердження цього, в ході судового розгляду не здобуто належних та допустимих доказів.

Також акцентує, що їй не було роз`яснено законні права, що є прямим порушенням ст. 256 КУпАП.

Окрім цього зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за своєю суттю різні і суперечать протоколу про адміністративне правопорушення, що порушує принцип всебічного, повного, об`єктивного дослідження обставин справи, оскільки суд в своєму рішенні також покладається на доводи працівників поліції без їх перевірки під час розгляду.

Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а відтак, провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року та закрити провадження в справі.

Заслухавши пояснення правопорушниці ОСОБА_1 та виступ її захисника адвоката Роюк Л.І., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись вищезазначених вимог закону, об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній.

В рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, така доведена та підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення №461/8802/20, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №428790 від 16 жовтня 2020 року, оформленим відповідно до положень ст. 256 КУпАП; відеозаписом події, наданим поліцейськими, достовірність та допустимість якого не викликає сумнівів; даними перевірки на стан алкогольного сп`яніння з допомогою приладу «Драгер», номер ARJL-0247, тест №860, згідно якого, вміст алкоголю в організмі ОСОБА_4 становить 2,15‰, що значно перевищує допустиму норму, при якій дозволено керувати транспортними засобами; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові та обґрунтовано поклала в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення.

Окрім цього, відповідно до ч.4 ст. 256 КУпАП при складанні протоколу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відтак, доводи апелянта про те, що поліцейським не було роз`яснено її права, спростовується наявним у відповідній графі протоколу підписом ОСОБА_1 .

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення права на захист ОСОБА_1 у зв`язку із проведення розгляду справи в суді першої інстанції у її відсутності, то таке усунено під час апеляційного розгляду справи, де остання мала можливість надати пояснення з приводу обставин вчиненого правопорушення в присутності свого захисника.

Отже. апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги в частині недоведення факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 16 жовтня 2020 року, оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі доказами, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, а невизнання нею своєї вини у скоєному, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.

Також суд апеляційної інстанції вважає опискою зазначення суду першої інстанції в мотивувальній частині про те, що на ОСОБА_1 слід накласти стягнення у виді штрафу без позбавлення останньої права керування транспортними засобами строком на один рік, проте, це жодним чином не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та не впливає на законність прийнятого по суті рішення.

Крім цього вважаю, що при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушницю з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушниці, ступеню її вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити правопорушниці ОСОБА_1 в задоволенні її апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції відносно неї залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.