Провадження №: 3/752/1157/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в приміщенні суду у м. Києві матеріали адміністративної справи, що надійшли

відУправління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП
відносноОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 (за відомостями протоколу про адміністративне правопорушення) місце проживання - АДРЕСА_1 (за відомостями протоколу про адміністративне правопорушення) місце реєстрації - АДРЕСА_2 (за відомостями протоколу про адміністративне правопорушення) ідентифікаційний код - не з`ясовано

ВСТАНОВИВ:

14.11.2020 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 678891 (надалі - протокол від 14.11.2020), в якому зазначено, що 14.11.2020 о 09:40 за адресою: м. Київ, вул. Залізничне шосе, 10-А ОСОБА_1 перебував у приміщенні автостанції "Видубичі" без документів, що посвідчують особу, чим порушив п. п. 2 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020. Такі дії кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП.

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 03.12.2020 № 756/15530/20 матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 о передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва за місцем вчинення правопорушення.

У судове засідання, призначене на 25.01.2021 та судове засідання, що було відкладене на 10.02.2021, ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Повістка за ст. 277-2 КУпАП направлялася за адресами, вказаними у протоколі від 14.11.2020.

Отже, у справі, що розглядається, вжито належних заходів для своєчасного та правильного вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, повістки в порядку ст. 277-2 КУпАП.

При цьому інформація про призначення до розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розміщувалася на офіційному веб-сайті судової влади у загальному доступні та була доступна для ознайомлення широким загалом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляду справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також наголошувалося на тому, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав в основоположних свобод обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору (п. 71 рішення у справі "Смірнов проти України" заява № 3655/02, п. 41 "Пономарьов проти України" заява № 3236/03).

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Виходячи з положень ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ст. 44-3 цього Кодексу (у редакції, чинній станом на 14.11.2020) при розгляді справи про адміністративне правопорушення не є обов`язковою.

За наведених обставин розгляд справи відбувається за відсутності вказаної особи на підставі наявних матеріалів.

Жодних заяви чи клопотань або ж пояснень станом на час розгляду справи від ОСОБА_1 о не надходило.

Уважно дослідивши наявні матеріали, суддя не вбачає складу адміністративного правопорушення, адже вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП не є доведеною з дотриманням стандарту доказування "поза розумним сумнівом", виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

В силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 44-3 у редакції, станом на 14.11.2020 установлює адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Такі дії тягнуть за собою відповідальність у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У протоколі від 14.11.2020 зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641, саме: п.п. 2 п. 10.

На переконання судді мова йде про постанову Уряду, яка стосується запровадження карантину, зумовленого розповсюдженням гострої респіраторної хвороби COVID-19, та яка установлює певні карантинні заходи та обмеження, а саме: про постанову Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Вказана постанова у редакції, яка діяла станом на 14.11.2020 у п.п. 2 п. 10 установлювалася заборону на території України перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом.

З документів, які надійшли до суду, а саме: протоколу від 14.11.2020 слідує, що цей протокол було складено без перевірки особи, адже документів вона при собі не мала.

Поряд з цим, будь-яких фактичних даних на підтвердження того, що співробітники поліції вчинили належних заходів для перевірки особи та з`ясування її анкетних даних суду подано не було.

При оформленні адміністративного матеріалу і поданні його до суду не було вжито заходів для підтвердження того, що протокол від 14.11.2020 складено саме відносно належної особи - ОСОБА_1 , а не будь-якого іншого громадянина, який назвався цим прізвищем та ім`ям.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене, протокол про адміністративне правопорушення від 01.11.2020 не може бути визнаний належним доказом у цій справі в розумінні ст. 251 КУпАП, адже за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у судді. Таких доказів подано не було.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП унормовано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин склад адміністративного правопорушення не видається за можливе встановити, а тому провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 9, 23, 44-3, 247, 268, 276, 277, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Бушеленко