КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/490/2020 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Дідик М.В
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу, у розмірі 20 400 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп. на користь держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2019 року о07 год. 50 хв. ОСОБА_1 в м. Києві по вул. В.Васильківська, 23 керував транспортним засобом «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, яка склалася, надмірна жвавість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року та закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 252, 266 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не надав належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам; в матеріалах справи відсутні докази винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, унаслідок чого необґрунтовано суд притягнув його до адміністративної відповідальності. Також посилається на те, що протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №258411 складений з порушеннями вимог ст. 266 КУпАП, зокрема викладені фактичні обставини у протоколі узгоджуються із диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, при тому, що його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 258411 від 04.08.2019 року, що 04 серпня 2019 року о07 год. 50 хв. ОСОБА_1 в м. Києві по вул. В.Васильківська, 23 керував транспортним засобом «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, яка склалася, надмірна жвавість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, виклад фактичних обставин у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 258411 від 04.08.2019 року щодо ОСОБА_1 не відображає диспозицію ч. 2 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, зокрема не вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції формально послався на те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджується письмовими поясненнями свідків, відеозаписом з нагрудної камери поліцейських, - без належного аналізу зазначених доказів та оцінки їх у розумінні ст. 252 КУпАП, оскільки вказані докази можуть доводити винуватість за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак із судового рішення не вбачається, які докази судом першої інстанції досліджувалися на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно протягом року.

У матеріалах справи наявна довідка про вчинення повторності порушення ПДР за підписом інспектора ВАП УПП у м. Києві ДПП ст. лейтенант поліції Шило Ю.М. (а.с. 3), однак вона у даному випадку не є беззаперечним доказом, оскільки не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП протягом року на підставі судового рішення, яке вступило в законну силу, позаяк діє Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, згідно якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

При цьому, у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП (дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинені повторно протягом року), крім того, викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, постанова судді місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційногосуду О.М. Сітайло