Справа № 631/1081/21
Провадження № 3/631/398/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко С. В., розглянувши у приміщенні суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки села Стулепівка Нововодолазького району Харківської області,

громадянки України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 05.04.1996 року Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області),

реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

яка працює головним бухгалтером ТОВ «НОРМА»

(юридична адреса: вулиця Центральна, будинок № 4,

село Дерегівка Нововодолазького району Харківської області),

зареєстрована та проживає за адресом:

АДРЕСА_1 ;

за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

26.10.2021 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов матеріал про адміністративне правопорушення, який зареєстровано за вхідним № 5931/21-вх, внесено до автоматизованої системи документообігу суду та передано судді, обраному шляхом автоматизованого розподілу, для розгляду по суті.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 2858/20-40-07-30, складеного 11.10.2021 року головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Бережним К. С., в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «НОРМА» (юридична адреса: вулиця Центральна, будинок № 4, село Дерегівка, Нововодолазький район Харківської області, податковий № 23142458) встановлено, що головний бухгалтер зазначеного підприємства ОСОБА_1 вчинила правопорушення, а саме: неперерахування утриманого податку на доходи осіб до або під час виплати оподатковуваного доходу за грудень 2020 року в сумі 71,01 гривень, чим порушила вимоги підпункту 168.1.1 пункту 168.1, підпункту 168.1.2 пункту 168.2 статті 168, підпункту 170.10.3 пункту 170.10 статі 170, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями), а також неперерахування утриманого військового збору до або під час виплати оподатковуваного доходу за грудень 2020 року в сумі 5,92 гривні, чим порушено вимоги статті 16-1 Підрозділу 10 Податкового кодексу України «Інші перехідні положення», чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 1 статті 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній письмові докази, суддя прийшов до такого.

Готуючи матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до розгляду, та вирішуючи питання, перелічені у статті 278 вказаного кодифікованого закону України, суддею встановлено, що протокол № 2858/20-40-07-30, складений в селі Дерегівка Нововодолазького району Харківської області 11.10.2021 року і викладений на фірмовому бланку Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області № 140177, а також інші матеріали справи про адміністративне правопорушення складені невірно, тобто без дотримання вимог, передбачених приписами статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, з копії Акту про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «НОРМА» () № 17950/20-40-07-02-08/23142458 від 11.10.2021 року вбачається, що перевірка підприємства проводилась з 07.09.2021 року по 04.10.2021 року. Період, який перевірявся державним контролюючим органом з питань контролю за дотриманням податкового законодавства є з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року включно (а. с. 6 - 14).

В той же час в графі протоколу, що містить дату, час і місце вчинення порушення, дату вчинення правопорушення зазначено як грудень 2020 року (а. с. 2).

Системний аналіз наведеного вище надає можливість судді зробити висновок про те, що часом вчинення ОСОБА_1 проступку, передбаченого частиною 1 статті 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є дата в межах строку, що перевірявся, а саме: період часу з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року, а 11.10.2021 року це дата виявлення скоєного правопорушення.

Отже, має місце невідповідність даних, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення № 2858/20-40-07-30, складеного 11.10.2021 року в селі Дерегівка Нововодолазького району Харківської області щодо вчинення ОСОБА_1 відповідного проступку, та фактичним обставинам справи.

Крім того, з вказаного протоколу та матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 163-4 відповідного кодифікованого закону України, виявлено в результаті проведення документальної «позапланової» виїзної перевірки ТОВ «Норма», результати якої зафіксовані у відповідному акті, але в самому акті вказується «Про результати документальної планової виїзної перевірки» (а. с. 2, 5 13).

При цьому на підтвердження цього факту особа, яка склала протокол № 2858/20-40-07-30 від 11.10.2021 року, намагалась додати копію Акту про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «НОРМА», однак долучила до матеріалів лише 1, 2, 22, 23, 27, 28, 31, 32 та 33 сторінку документа (а. с. 6 14).

Приймаючи до уваги вищенаведене, вважаю, що доказ у справі надано не належним чином, що позбавляє суддю можливості всебічно, повно, своєчасно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності.

Нормою права, яка міститься у статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено, що його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, частини 1 і 2 статті 7 цього кодифікованого закону України регламентують, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Для забезпечення однакового і правильного застосування судами загальної юрисдикції положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою уникнення неоднозначного тлумачення норм закону в судовій практиці та запобігання помилкам при розгляді справ про адміністративні правопорушення, суди вищих інстанцій неодноразово звертали увагу суддів першої інстанції на те, що при розгляді справ цієї категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, підписаної Високими Договірними Сторонами й ратифікованої Україною 17.07.1997 року, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з приписами частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV (із змінами та доповненнями), суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Аналізуючи у цьому аспекті діюче законодавство щодо проступку, передбаченого частиною 1 статті 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя переконується, що положення діючого законодавства України з цього приводу повністю відповідають вимогам «якості закону» в розумінні Європейського суду з прав людини, а тому підлягають застосуванню.

Приходячи до такого висновку суддя враховує приписи статей 68 та 57 Конституції України, як норм прямої дії, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України . Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

З`ясовуючи обставини, передбачені статтями 247 і 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя враховує, що стаття 9 цього кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визначає протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Одночасно із цим, статті 10 та 11 цього ж кодифікованого закону роз`яснюють, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, а вчиненим з необережності - коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, вирішуючи питання чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить її діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення, чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення та чи є особа винною у його вчиненні, суддя не в змозі прийди до однозначних висновків внаслідок допущених повноважною особою Державної податкової служби України наведених вище недоліків, які є змістовно та суто процесуальними.

Слід зауважити, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, неправомірних дій, та фіксує закінчення діяльності компетентних осіб щодо збирання, оцінки та перевірки доказів. Тобто протокол є, начебто й скоріше за все, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, звинувачувальним документом, якому завжди передує момент виявлення відповідного проступку.

Крім того, уповноваженому на складення протоколу про адміністративне правопорушення суб`єкту також слід пам`ятати про приписи частини 2 статті 254 вказаного кодексу, які мовлять про те, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, норма права, яка передбачена статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, констатує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, необхідно зазначити, що усі докази, які повноважна особа долучає до протоколу про адміністративне правопорушення, слід засвідчувати з урахуванням приписів ДСТУ 4163-2020 (Вимоги до оформлювання документів), прийнятого й затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01.07.2020 року, який, як вказано у пункті 1.1 цього документа, поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності органів державної влади України, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності.

Так, пункт 5.26 цього нормативно-правового документу зазначає, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, а також дати засвідчення копії.

Аналогічне за своїм змістом правило міститься й у пункті 8 глави 10 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року (із змінами та доповненнями), які з огляду на зміст пункту 1 розділу І «Загальні положення» встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності, та є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

Так, вказаний пункт 8 глави 10 розділу ІІ цих Правил визначає, що копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія».

Отже, виявлені суддею порушення є процесуальними, мають важливе значення і перешкоджають розгляду справи про адміністративне правопорушення, в тому числі у зв`язку із тим, що протокол, складений із порушенням процесуального закону, не може бути предметом розгляду й підлягає поверненню особі, яка його склала.

На такій же правовий позиції стоїть й Верховний суд України, який у пункту 2 своєї Постанови Пленуму № 13 від 25.05.1998 року (із змінами та доповненнями, внесеними Постановою Пленуму № 5 від 03.03.2000 року) зазначає, що у випадках складення протоколу не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог статі 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неприєднання до нього документів, що підтверджують особу, яка притягається до відповідальності, повноважень на виконання функцій держави, чи копії постанови (при повторному притягненні особи до відповідальності на підставі Закону) суддя зобов`язаний своєю постановою повернути протокол відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення № 2858/20-40-07-30, складений в селі Дерегівка Нововодолазького району Харківської області 11.10.2021 року і викладений на фірмовому бланку Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області № 140177, а також додані до нього документи, підлягають поверненню особі, яка його склала, для належного оформлення.

Приймаючи постанову, суддя також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади, та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді судді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, підписаної Високими Договірними Сторонами й ратифікованої Україною 17.07.1997 року; статтями 19, 57, 68, 125 і 129 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України»; ДСТУ 4163-2020 (Вимоги до оформлювання документів), прийнятого й затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01.07.2020 року; Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року (із змінами та доповненнями), а також статтею 245, частиною 2 статті 246, статтями 251, 252, абзацом 25 пункту 1 частини 1 статті 255, статтями 256, 278, 280, 283, частиною 2 статті 287 та статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

Протокол про адміністративне правопорушення № 2858/20-40-07-30, складений в селі Дерегівка 11.10.2021 року і викладений на фірмовому бланку Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області № 140177, щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також додані до нього документи, повернути особі, яка його склала, а саме: головному державному ревізору-інспектору відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Бережному К. С.,- для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанову прийнято, оформлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко