ПОСТАНОВА

іменем України

"07" грудня 2021 р. смт.Мілове

Суддя Міловського районного суду Луганської області Шовкун В.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли із відділу прикордонної служби «Мілове» імені Віктора Банних 3-го прикордонного загону імені Героя України Євгенія Пікуса у відношенні громадянина України, військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Мирне Читинської області РФ, начальника групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС (тип А) відділу прикордонної служби «Мілове» імені В.Банних, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Міловського районного суду Луганської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 серії СхРУ № 575227 від 12.11.2021 року про те, що 12.11.2021 року, о 04 год.10 хв., під час перевірки організації несення служби складу прикордонного наряду «Прикордонний патруль», у старшого лейтенанта ОСОБА_1 був виявлений особистий мобільний телефон. Таким чином ОСОБА_1 порушив ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України», відповідальність за що встановлена ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Оробцов М.Ю., у судовому засіданні просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки наявність мобільного телефону у ОСОБА_1 під час несення служби не охоплюється складом цього правопорушення.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення захисника, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в особливий період, встановлена ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Разом з тим, у Кодексі України про адміністративні правопорушення не міститься визначення терміну недбалості, а отже, враховуючи рекомендації ЄСПЛ про те, що на провадження у справах про адміністративні правопорушення поширюється кримінальний аспект, необхідно звернутися до визначення цього терміну, застосовуваного у кримінальному праві. Так, відповідно до ст. 25 КК України, недбалість це вид необережності, коли особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Таким чином, дії передбачені ч.2 ст. 172-15 КУпАП недбале ставлення до військової служби вчиняються виключно з необережності.

З письмових матеріалів справи та з пояснення ОСОБА_1 , можна дійти висновку, що останній свідомо мав при собі під час несення служби мобільний телефон, що, на думку особи яка склала протокол, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Водночас, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-15 КУпАП, необхідно розмежовувати від складу правопорушення, передбаченого ст. 172-18 КУпАП «порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України», оскільки таке правопорушення може вчинятися як з прямим умислом, так і з необережності. Ця норма має бланкетний характер і відсилає до інших нормативно-правових актів, які повинен неухильно дотримуватися військовослужбовець Наказу МВС України №1261 від 19.10.2015 року «Про затвердження Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», згідно п. 12 якого, прикордонним нарядам під час здійснення прикордонного контролю забороняється використовувати будь-які особисті засоби зв`язку, що не належать Держприкордонслужбі та не входять до предметів екіпірування прикордонного наряду. Вказана норма кореспондується з п. 4 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», згідно якої з метою попередження корупції військовослужбовцям та працівникам Державної прикордонної служби України під час здійснення прикордонного контролю забороняється мати будь-які особисті засоби зв`язку, що не належать Державній прикордонній службі України та не входять до предметів екіпірування прикордонного наряду.

Таким чином суд дійшов до висновку, що наявність особистого засобу зв`язку, який був виявлений у ОСОБА_1 під час несення служби, не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, тому вважає, що дії останнього у протоколі про адміністративне правопорушення кваліфіковані неправильно.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з цим принципом, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Тобто суд не може самостійно перебирати на себе функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, на справи про адміністративні правопорушення поширюється кримінальний аспект в розумінні Конвенції.

Необхідність оцінки доказів на предмет їх допустимості безпосередньо випливає із положень статті 62 Конституції України, згідно яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 с.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких підстав, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.247, 251,255, КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Луганського апеляційного суду.

Суддя: В.О. Шовкун