Справа № 366/4/21
Провадження № 3/366/103/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу поліції зони Чорнобильської АЕС Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Білорусь, працюючого ФОП, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 46-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 номер 505381: 19.12.2020 року, близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_1 умисно та незаконно, без дозволу відповідних органів проник до відселеного с.Діброва, що відноситься до зони радіоактивного забруднення, чим порушив вимоги режиму радіаційної безпеки, в місцевостях, що зазнал радіоактивного забруднення, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.46-1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, та пояснив, що місце, де його було виявлено працівниками поліції не є зоною радіоактивного забруднення, в зоні він взагалі не перебував, а тому, просив закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 46-1 КУпАП.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, надані суду докази, вислухавши пояснення особи яка притягається до адміністративної відповідальності, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Кодекс), одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 Кодексу передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статями 251, 280 Кодексу визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

За змістом ст. 251 Кодексу, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст..252 Кодексу, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, особа, що склала адміністративний протокол зобов`язана надати суду докази, які б доводили наявність у діях правопорушника складу правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що він не перебував в с.Діброва, яке відноситься до зони радіоактивного забруднення, його було виявлено працівниками поліції за межами зони радіоактивного забруднення.

До протоколу про адміністративне правопорушення, на підтвердження вини ОСОБА_1 додано карту зони відчуження Чорнобильської АЕС, де кольоровою ручкою позначено «місце виявлення правопорушення» в с.Дубова». Однак дані відомості не підтверджуються жодними фото чи графічними зображеннями, чи іншими офіційними документами, що свідчило б про їх дійсність, а не надуманість.

Крім того, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.46-1 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини виключно у формі прямого умислу.

Поряд цим, в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення ОСОБА_1 про те, що він умисно проник до зони відчуження, де заборонено перебування без належних дозвільних документів, та відсутні відомості про мету такого проникнення. Натомість в протоколі про адміністративне правопорушення, у відповідній графі ОСОБА_1 вказано, що він «не порушував».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В матеріалах справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які належні докази того, що ОСОБА_1 дійсно перебував в с.Діброва Поліського району Київської області, що відноситься до спеціально визначеної зони радіоактивного забруднення, де є заборона перебування без відповідного дозволу, куди він проник саме умисно.

З врахуванням ст.251 КУпАП, ст. 62 Конституції України не можуть бути визнаними належними та допустимими доказами відомості, що містяться лише у протоколі про адміністративне правопорушення, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Таким чином вважаю, що докази, які б доводили наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 247 Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 46-1 КУпАП, тому відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 24, 40-1, 221, 245, 247, 251, 268, 280, 283-285, 461 КУпАП, 62 Конституції України, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 46-1 КУпАП, - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: О.П. Гончарук