КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
33/824/24/2021 Суддя 1 інстанції - Хрипун С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2010 року суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника Матвійчука В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року про визнання винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно з постановою судді 23.07.2020 близько 00 години 01 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Seat Cordoba, номерний знак НОМЕР_1 по вул. Тургенєва в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нечітка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова), на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року, а провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому апелянт стверджує, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, а став жертвою свавілля та зловживання з боку патрульних поліцейських, які складали протокол про адміністративне правопорушення, а також протиправного потурання ними злочинним діям працівників державної охорони, які сприяли працівникам поліції у фальсифікуванні протоколу.

Апелянт вказує, що 23 липня 2020 року о 23.00 годині на вул. Тургенєва в с. Крюковщина він перебував біля свого автомобіля, до якого під`їхала машина з державними номерними знаками, з якої вийшло двоє людей, які не представилися та почали розмову про те, що ОСОБА_1 нібито вживає алкоголь і запропонували за винагороду вирішити дане питання. На заперечення ОСОБА_1 та прохання надати документи на підставі чого та яких повноважень вони здійснюють до нього вимоги, невідомі особи сказали, що вони є працівниками Департаменту охорони, але документів та повноважень не надали.

Після відмови ОСОБА_1 надати винагороду названі особи погрожували йому розправою, перекрили рух та викликали працівників патрульної поліції.

Працівники поліції, які прибули за викликом, також не представились ОСОБА_1 , не надали підтвердження своїх повноважень, натомість попросили ОСОБА_1 пред`явити документи, що посвідчують його особу.

Після отримання від ОСОБА_1 документів працівники поліції безпідставно звинуватили його в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та запропонував за винагороду у 200 доларів США повернути документи, на що ОСОБА_1 відмовився.

Після чого поліцейський СРПН Києво-Святошинського ВПГУНП в Київськкій області Пугач М. почав складати протокол про адміністративне правопорушення, в процесі складання якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому свідками правопорушення у протоколі були зазначені особи, які викликали патруль поліції, та були зацікавленими особами. Окрім того, у цих осіб, на думку апелянта, були приязні, дружні відносини з працівниками патрульної поліції, що було зрозуміло з їхнього спілкування між собою.

Апелянт, заперечуючи зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дані щодо керування ним транспортним засобом, зазначає, що він не керував автомобілем у час, вказаний у протоколі, оскільки на той момент о 23.50 він телефонував за номером 102 та на гарячу лінію у зв`язку з неправомірними діями працівників поліції.

Посилаючись на відеоматеріал, доданий до апеляційної скарги, апелянт вказує, що цим відеоматеріалом підтверджується та обставина, що працівники патрульної поліції не зупиняли його за кермом автомобіля, а також на вказаному відео чітко видно рух ОСОБА_1 по вулиці без ознак алкогольного сп`яніння, з чіткою ходою, тобто спростовуються дані протоколу про нечітку ходу.

Апелянт вважає, що позаяк він не керував транспортним засобом, то немає підстав для притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, бо вказаною статтею передбачена відповідальність виключно за керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

При цьому апелянт вказує, що він відмовився проходити медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння та підписувати протокол, так як не був за кермом автомобіля, і, відповідно, не вчиняв правопорушення, у якому його звинувачено.

Також апелянт вказує на порушення вимог процесуального закону, допущені суддею районного суду, які полягали у тому, що суддя не задовольнив клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та витребування відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції Пугача М., а також не переглянула відеозапис, наданий ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Заслухавши поясненняОСОБА_1 та його захисника Матвійчука В.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розпискою захисника Матвійчука В.В. про прийняття на тимчасове зберігання автомобіля НОМЕР_1 з 01 год. 02 хв. 23.07.2020 року та зобов`язання не передавати керування водієві ОСОБА_1 до 24.07.2020 року.

Посилання апелянта на неправомірні дії працівників Державної охорони та працівників патрульної поліції, які полягали, за твердженням апелянта, у вимаганні неправомірної вигоди за вирішення питання, пов`язаного з керуванням транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не спростовують обставин, викладених у постанові судді про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.

Вимагання неправомірної вигоди за те, що відносно особи не буде складатися протокол про адміністративне правопорушення є об`єктивною стороною правопорушення особами, які вимагали таку вигоду.

Проте факт вимагання неправомірної вигоди особами, які фіксують адміністративне правопорушення, не спростовує наявність обставин, які були підставами для складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо особи, від якої вимагалась неправомірна вигода, а, за певних обставин, може підтвердити наявність таких обставин.

До того ж, матеріали справи не містять будь-яких відомостей на підтвердження твердження ОСОБА_1 про те, що працівники Державної охорони та патрульної поліції вимагали від нього гроші за вирішення питання, пов`язаного з керуванням автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, бо працівники патрульної поліції не зупиняли автомобіль під його керуванням є безпідставними, оскільки керування транспортним засобом особою може бути встановлено не лише після безпосередньої зупинки цього транспортного засобу працівниками патрульної поліції, а й з інших джерел.

У даному випадку з пояснень самого апелянта випливає, що він керував автомобілем, і саме з приводу керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння виник конфлікт між ним та особами, які назвалися працівниками Державної служби охорони, і які викликали працівників патрульної поліції за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, у даному випадку керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння було виявлено не працівниками патрульної поліції, а іншими особами, які викликали патруль поліції, проте ця обставина не спростовує того, що особа керувала транспортним засобом.

В апеляції ОСОБА_1 не заперечується та обставина, що він відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, але пояснюється це тим, що він не був за кермом автомобіля.

Водночас, викладені в апеляційній скарзі обставини, за яких ОСОБА_1 разом з автомобілем опинився на місці, зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення по вул. Тургенєва в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області свідчить про те, що апелянт керував транспортним засобом, вказаним у протоколі.

Про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1 свідчить і те, що він був відсторонений від керування вказаним транспортним засобом, що підтверджуються розпискою ОСОБА_6 про прийняття на тимчасове зберігання автомобіля НОМЕР_1 з 01 год. 02 хв. 23.07.2020 року та зобов`язання не передавати керування водієві ОСОБА_1 до 24.07.2020 року.

Отже, наведеними доказами в їх сукупності поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про порушення суддею вимог процесуального закону є неспроможними, оскільки з постанови судді убачається, що клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Матвійчука В.В. про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суддею було розглянуто, а відеозапис, наданий ОСОБА_1 в судовому засіданні, - переглянутий суддею.

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника Матвійчука В.В. про витребування відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції Пугача М. та виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суддя районного суду послався на те, що захисник не обґрунтував необхідності виклику цих свідків та не зазначив, які додаткові пояснення вони можуть надати, крім пояснень, що містяться в матеріалах справи.

Разом з тим ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Матвійчук В.В. не заявили клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з тієї підстави, що відповідне клопотання необґрунтовано не було задоволено суддею районного суду та пояснення вказаних свідків в судовому засіданні мають істотне значення для розгляду справи.

Також в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 і захисник Матвійчук В.В. не заявили клопотання про витребування відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції Пугача М., яке, на думку апелянта, також безпідставно не було задоволено суддею районного суду.

Щодо відеозапису з камер відеоспростереження від 22.07.2020 та від 23.07.2020, наданого ОСОБА_1 в судовому засіданні суду прешої інстанції, то вказаний відеозапис був переглянутий, проте суддя районного суду не взяв його до уваги, посилаючись на те, що зафіксовані на ньому події не стосуються обставин справи, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Дійсно, на відеозаписі з камер відеоспростереження від 22.07.2020 та від 23.07.2020 не зафіксовані обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, щодо відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, ОСОБА_1 посилається на вказаний відеозапис як на підтвердження того, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, позаяк на вказаному відео чітко видно рух ОСОБА_1 по вулиці без ознак алкогольного сп`яніння.

Суддя апеляційного суду відмічає, що на відеозаписі з камер відеоспростереження не можуть бути зафіксованими такі ознаки алкогольного сп`яніння, як різкий запах алкоголю з порожнини рота та нечітка мова.

Проте відеозаписом з камер відеоспостереження, які є в матеріалах справи, не спростовується зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення обставина щодо нечіткої ходи ОСОБА_1 , оскільки ходу особи, зафіксованої на відео, вважати чіткою не можна.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та порушення суддею районного суду вимог процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, є безпідставними, відтак постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року має бути залишена без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська