Провадження № 3/643/4583/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

30.09.2021 року о 00 год. 06 хв. у м. Харкові по вул. Валентинівській, буд. 24, водій ОСОБА_1 керував автомобілем АЗЛК 412, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, хитка хода. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

До суду подані письмові пояснення захисника Червенко Г.Г., відповідно до змісту яких захисник просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки всупереч вимог Інструкції з оформлення працівниками патрульної служби МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС № 842 від 10.07.2015, складений працівниками патрульної поліції протокол у відношенні ОСОБА_1 не містить жодних посилань на свідків та їх пояснень. Також всупереч вимог Інструкції працівниками патрульної поліції не було залучено свідків при відмові ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 працівники патрульної поліції зупинили безпідставно, посилаючись на не включення ближнього світла фар, проте це не відповідає дійсності, оскільки патрульний автомобіль їхав позаду автомобіля ОСОБА_1 і працівники поліції фізично не могли бачити включене у нього світло чи ні. Таким чином, оскільки зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 була незаконною, то всі наступні дії працівників поліції є незаконними. Також зазначає, що складений працівниками поліції рапорт містить посилання на те, що автомобіль був зупинений на місці стоянки, а тому незрозуміло їхав водій чи стояв на стоянці. Якщо водій стояв на стоянці, то складання протоколу взагалі є незаконним, оскільки відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає лише при фізичному керуванні транспортним засобом. Сам рапорт містить дописки іншими чорнилами, що взагалі є недопустимим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Захисник у судовому засіданні також просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з підстав, викладених у письмових запереченнях.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 30.09.2021 серії ДПР 18 № 110303, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- рапортом працівника поліції від 30.09.2021;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.09.2021;

- відеозаписом з боді-камер працівників поліції.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги ст. ст. 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

Надаючи оцінку доводами ОСОБА_1 та його захисника, суд зазначає наступне.

Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку.

Крім того, доказів на підтвердження подання ОСОБА_1 будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу чи після його оформлення суду надано не було, дії працівників поліції ОСОБА_1 не оскаржував.

Пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції зроблена у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 та згідно з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду на стан сп`яніння осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у медичному закладі, що підтверджується відеозаписами із нагрудних камер поліцейських.

Відтак, доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо відсутності свідків під час проведення огляду, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджені долученими до протоколу матеріалами відеозапису, який було здійснено з використанням спеціальних технічних засобів відеозапису, як це передбачено частиною другою статті 266 КУпАП в редакції Закону України № 1231-ІV від 16 лютого 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», який набрав чинності 17 березня 2021 року.

Будь-яких зауважень щодо якості технічного засобу ОСОБА_1 під час проведення огляду не робив і про такі в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначив, відмовившись від його підписання.

Суд вважає безпідставним доводи сторони захисту про визнання недопустимим доказом відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського з підстав того, що на ній вказано час та дату, які не відповідають фактичним обставинам справи. Дану обставину суд вважає технічним збоєм в роботі технічного приладу, який жодним чином не впливає на його допустимість, оскільки події, які зафіксовані на даному відео, повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Отже, поведінка ОСОБА_1 як це зафіксовано на відеозаписі, свідчила про відсутність у нього наміру виконувати передбачені законом дії та правомірні вимоги поліцейських.

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про порушення працівниками поліції вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до положень п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в установленому Законом порядку дії працівників поліції не оскаржував та протиправність дій працівників поліції не довів.

Також суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та розцінює їх як спробу уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. Так, як на досліджуваному відеозаписі, так і під час судового розгляду ОСОБА_1 фактично не спростовував той факт, що він у вказаний час керував транспортним засобом, а лише стверджував про те, що працівники поліції їхали за його автомобілем однак не зупиняли його за наявності достатніх на те підстав, а підійшли до нього лише тоді, коли ОСОБА_1 вже зупинив транспортний засіб. Разом з тим, на переконання суду вказані аргументи жодним чином не спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

При визначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, керуючись вимогами ст. ст. 33-35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особу ОСОБА_1 , дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 130, 251, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко