ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/1736/21 Головуючий суддя І інстанції Бабенко Ю. П.
Провадження № 33/818/1226/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Левкова В.М., а також потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн.

Постановою встановлено, що 27 січня 2021 року об 11 годині 10 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Renault Dokker» державний номер НОМЕР_1 по вулиці Біблика, 37/8 в м. Харкові, тобто другорядною дорогою, не обрав безпечної швидкості руху, не був уважний, та на перехресті з пр. Індустріальним допустив зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався головною дорогою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.п. 12.1, 2.3Б, 16.15 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений працівниками поліції з порушенням вимог ст. 254 КУпАП. Вважає, що суд першої інстанції незаконно допустив до розгляду справи адвоката Осипову Н.В., яка не надала відповідних документів, які підтверджують її повноваження. Суд відмовив у призначенні експертизи. Вважає, що пункти ПДР, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не стосуються події ДТП. Зазначає, що схема ДТП не відповідає дійсності. Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній підпис потерпілого, що свідчить про неналежне оформлення протоколу працівником поліції.

Поряд з цим в апеляційній скарзі міститься вимога про призначення автотехнічної експертизи.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Левков В.М. підтримали це клопотання.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення цього клопотання, погоджуючись із висновком суду першої інстанції та вважав зайвим проведення експертизи, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей для розгляду цієї справи.

Дослідивши заявлене клопотання, суд апеляційної інстанції вбачає, що апеляційна скарга взагалі не містить будь-яких питань, які необхідно поставити експерту для проведення експертного дослідження. Окремого клопотання про проведення автотехнічної експертизи із переліком питань, які необхідно поставити на вирішення експерту матеріали справи не містять. При цьому, належить врахувати, що матеріали справи містять достатню кількість відомостей щодо події дорожньо-транспортної пригоди і на час апеляційного розгляду не вбачається необхідності залучення експерта, який володіє спеціальними знаннями, у відповідності до вимог ст. 273 КУпАП, тобто за наслідками поданої апеляційної скарги належить вирішити суто правові питання про винуватість або не винуватість особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для залучення експерта.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення цього клопотання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Левкова В.М., які просили задовольнити їх апеляційну скаргу в повному обсязі,а також пояснення потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення ним п.п.12.1, 2.3.Б, 16.15 Правил дорожнього руху України.

Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості схеми місця ДТП, відомості пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відомості відеозапису.

Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керуючи автомобілем не обрав безпечної швидкості руху не був уважний допустив зіткнення з іншим автомобілем. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. При відсутності знаку пріоритету не врахував дорожньої обстановки.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.

Слід зауважити, що будь-яких зауважень стосовно відомостей зафіксованих в протоколі, або незаконних дій працівників поліції під час складення протоколу ОСОБА_1 не зазначив, ані в протоколі, ані в своїх окремих поясненнях.

Крім того, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 2), вбачається, що ОСОБА_1 рухаючись по другорядній дорозі, виїхав на головну дорогу, саме на якій і відбулось зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Поряд з цим належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення, а також схема місця ДТП складені уповноваженими державою особами. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що дії цих службових осіб, які складали протокол та схему місця ДТП, в порядку передбаченому КАС України, ОСОБА_1 або його захисником оскаржувалися, що унеможливлює будь-які посилання апелянта про незаконність дій працівників поліції під час складення протоколу.

Поряд з цим, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час складення протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що він рухався по пр.. Індустріальному у м. Харкові, яка є головною дорогою та наближаючись до перехрестя з вул. Бібліка, яка є другорядною, бачив, що до цього перехрестя під`їжджає автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , однак знаючи що він рухався по головній дорозі не знижував швидкості та був впевнений, що ОСОБА_1 надасть йому дорогу, оскільки ОСОБА_1 рухався по другорядній дорозі.

Аналізуючи відомості цих пояснень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони заслуговують на увагу, оскільки відповідно відомостей світлини (арк. 15), вбачається, що перед перехрестям пр. Індустріального та вул. Бібліка у м. Харкові по ходу руху потерпілого ОСОБА_2 розташований знак «Головна дорога», що об`єктивно свідчить про те, що ОСОБА_1 рухався по другорядній дорозі та повинен був надати дорогу потерпілому.

Відповідно до п. 2.3.Б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимог п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до вимог п. 16.15 ПДР України, якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Отже, ОСОБА_1 під`їжджаючи до перехрестя, на якому були відсутні знаки пріоритету по ходу його руху, повинен був бути уважним, враховувати та стежити за дорожньою обстановкою. Тобто відсутність знаків на перехресті по ходу його руху не давало йому пріоритету у русі, а також він зобов`язаний був звернути увагу на наявність знаків пріоритету на цьому ж перехресті, які були розташовані для автомобілів по ходу руху потерпілого ОСОБА_2 .

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення, подія ДТП сталася об 11.50 год. Тобто у світлий час доби. Цей факт підтверджується відомостями світлин, які містяться в матеріалах справи (арк. 14, 15).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , під`їжджаючи до перехрестя, мав об`єктивну можливість побачити знак пріоритету, який був розташований по ходу руху автомобілів по пр. Індустріальному, чого він не зробив, що, в свою чергу, свідчить про неуважність ОСОБА_1 , а також про те, що він не в повній мірі стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, що призвело до зіткнення автомобілів.

Крім того, посилання ОСОБА_1 про те, що він керувався правилом «правої руки» не узгоджуються з вимогами п. 16.15 ПДР України, на що слушно звернув увагу суд першої інстанції, оскільки під`їжджаючи до перехрестя, на якому були відсутні знаки пріоритету, ОСОБА_1 повинен був вважати, що він рухається по другорядній дорозі та надати дорогу автомобілям, які рухались по головній дорозі.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Тобто, потерпілий ОСОБА_2 , рухаючись по головній дорозі, на якій були розташовані знаки пріоритету, не порушуючи вимог ПДР України, розраховував, що інші водії, а саме ОСОБА_1 , також буде виконувати вимоги ПДР України та надасть йому дорогу.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта щодо відсутності документів, які підтверджують повноваження адвоката Осипової Н.В., оскільки в матеріалах справи міститься ордер (арк. 31), з відомостей якого вбачається, що адвокат Осипова Наталія Валентинівна на підставі договору про надання правової допомоги № 05/04/21 від 05.04.2021 року здійснює представництво потерпілого ОСОБА_2 , а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Отже, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем повинен був переконатись у безпечності свого маневру, а лише після того, як у цьому переконається починати виконувати маневр переїзду перехрестя.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 п.п. 2.3Б, 12.1, 16.15 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення досягає більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха поти Іспанії», параграфи 29-30) Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3Б, 12.1, 16.15 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 про призначення автотехнічної експертизи залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков