Справа № 478/1423/21 Провадження № 3-зв/478/1/2021
П о с т а н о в а

І м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2021 року Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Сябренко І.П., розглянувши заяву судді Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Христини Валеріївни про самовідвід,

В с т а н о в и в:

В провадженні судді Іщенко Х.В. перебувають адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

07.12.2021 року суддя Іщенко Х.В. заявила самовідвід мотивований тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №208915 від 18.11.2021 року, а також в долучених до матеріалів справи поясненнях свідків, свідками даного адміністративного правопорушення зазначені ОСОБА_2 , яка працює в Казанківському районному суді Миколаївської області на посаді секретаря судового засідання та ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_2 і в долученому до матеріалів справи відеозапису видно зазначених свідків. За такого, допит суддею секретаря судового засідання ОСОБА_2 в якості свідка по даній справі викликають у судді обґрунтований сумнів у її неупередженості та об`єктивності при розгляді справи.

Дослідивши заяву про самовідвід судді, суд приходить такого висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Оскільки питання відводу чи самовідводу судді не врегульовано нормами КУпАП, то з метою додержання принципу законності, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії права, найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права, а саме статті 75 КПК України, та керуванні нею при вирішенні питання про відвід чи самовідвід судді.

У статті 75 КПК України визначений виключний перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно ч. 5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуха проти України», від 28.10.1998 р. «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Для відводу (самовідводу) судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Такі обставини при розгляді заяви судді Іщенко Х.В. про самовідвід не встановлені, не доведено наявності обставин, які б викликали сумнів в її неупередженості та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, чи свідчили про її певну особисту заінтересованість, прихильність, уподобання стосовно однієї з сторін у справі, доводи викладені в заяві про відвід, не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді.

Суддя Іщенко Х.В. не призначивши навіть справу до розгляду, не провівши жодного судового засідання, що вбачається з матеріалів справи, встановила те, що допит суддею секретаря судового засідання ОСОБА_2 в якості свідка по даній справі викликає обґрунтований сумнів у неупередженості та об`єктивності судді при розгляді справи.

Сам факт того, що свідком по справі є працівник суду, не може бути правовою підставою для самовідводу судді.

Інших доказів допущення суддею Іщенко Х.В. будь - яких дій, що могли б викликати сумнів у її неупередженості чи необ`єктивності при розгляді адміністративної справи суду не надано, а тому заява про самовідвід судді Іщенко Х.В. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст 245, 246, 252, 283 КУпАП, ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» України, суддя

П о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні заяви судді Іщенко Христини Валеріївни про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,- відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Сябренко І.П.