ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/504/21 Справа № 705/3861/21 Категорія: ч.1 ст.172-6 КУпАПГоловуючий у І інстанції Єщенко О. І. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Прилуцького В.С., прокурора Гречаника Р.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , будучи відповідно до п.п.«б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, звільнившись з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» без поважних причин, несвоєчасно подав до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (перед звільненням), оскільки граничний термін подачі був 08.10.2020, а декларація фактично подана 18.03.2021, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі посилається на те, що постанова помилкова, постановлена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, без з`ясування фактичних обставин справи та належної оцінки доказів.

Зазначає, що матеріалами справи не встановлено факту несвоєчасного подання ним саме без поважних причин декларації у встановлений законом строк, що його дії були умисними, тобто коли він усвідомлював протиправний характер свої дій чи бездіяльності, передбачав його шкідливі наслідки, бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків. Отже відсутня суб`єктивна сторона правопорушення. Також матеріали справи не містять будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про спричинення чи настання можливості спричинення безпосередньо ним шкоди чи порушення інтересів держави, громади або окремої особи, або ж наявність у нього особистого корисливого інтересу при подачі декларації поза межами граничного строку.

Вказує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та в суді першої інстанції, неможливість подання декларації раніше 08.10.2020 він пояснював труднощами з отриманням електронного цифрового підпису та технічними збоями в роботі сайту НАЗК, що судом не перевірено. Тоді як взято до уваги інформація за результатами моніторингу загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави, які розміщені на веб-сайті НАЗК, згідно яких він подав декларацію 18.03.2021.

Одночасно зазначає, що абзац перший ч.2 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції» не містить термінів подачі декларації особи, яка припинила діяльність, лише зазначає про необхідність подачі такої декларації.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги лист Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення пов`язані з коріпцією» від 22.05.2017 в якому зазначено, що для кваліфікації діяння за ч.1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто, подання поза строком, визначеним законом.

Також вважає, що 19.08.2021 протокол про адміністративне правопорушення складено неуповноваженою особою, а саме, працівником Черкаського УДВБ НП України, тоді як мають складати працівники Департаменту стратегічних розслідувань НП України, оскільки, 10.09.2020, він був звільнений з органів поліції і втратив статус поліцейського, маючи статус цивільної особи.

Вказує, що матеріали, які містяться в справі, незавірені належним чином, зокрема, з його особової справи, в яких відсутній затверджений обґрунтований висновок НАЗК, який складається у разі виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, офіційні відомості з НАЗК про те, що він подав декларацію особи, яка припинила діяльність та запити до НАЗК про витребування офіційної інформації відносно нього щодо дати подачі декларації.

Вважає, що працівники ДВБ після 08.10.2020 вже знали про те, що він не подав декларацію і вже виявили правопорушення, однак склали протокол 19.08.2021, тобто пройшли строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст.38 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думки ОСОБА_1 та його захисника Прилуцького В.С. про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, прокурора Гречаника Р.І. про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Згідно диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У розумінні підпункту «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та зобов`язаний подавати декларацію відповідно до встановленого Законом порядку.

Відповідно до положень абз.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014 особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №31 від 19.08.2021, витягом з наказу №256 від 12.12.2016 о/с про призначення ОСОБА_1 на посаду поліцейського сектору реагування ПП №2 Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, витягом з наказу №235 від 10.09.2020 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади та зі служби в НП України за п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію», даними Єдиного державного реєстру декларацій.

В свою чергу, із матеріалів справи вбачається, що 21.11.2018 ОСОБА_1 був ознайомлений з зобов`язанням поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби щодо подання декларації та посвідчив це своїм підписом (а.с.33).

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 вину не визнав.

При цьому в суді першої інстанції посилався на те, що знав про необхідність подання зазначеної вище декларації, але спочатку не зміг цього зробити вчасно за сімейними обставинами, а також у зв`язку із відсутністю електронного цифрового підпису, а в подальшому - через технічні проблеми сайту НАЗК, оскільки неодноразово намагався подати декларацію, однак спроби його виявилися марними.

Тоді як в своїй апеляційній скарзі та під час її розгляду зазначив, що матеріалами справи не встановлено факту несвоєчасного подання ним саме без поважних причин декларації у встановлений законом строк, що його дії були умисними, тобто коли він усвідомлював протиправний характер свої дій чи бездіяльності, передбачав його шкідливі наслідки, бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків. Отже відсутня суб`єктивна сторона правопорушення. Також матеріали справи не містять будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про спричинення чи настання можливості спричинення безпосередньо ним шкоди чи порушення інтересів держави, громади або окремої особи, або ж наявність у нього особистого корисливого інтересу при подачі декларації поза межами граничного строку.

Однак, такі доводи ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, з врахуванням того, що суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).

ОСОБА_1 після звільнення був попереджений про необхідність подання декларації, однак усвідомлюючи необхідність виконання вимог закону у визначені строки, передбачаючи можливість настання негативних наслідків байдуже поставився до їх настання, що вказує про наявність в його діях непрямого умислу.

Дані обставин також підтверджуються матеріалами справи та безпосередньо самим ОСОБА_1 , про що ним зазначено в суді першої інстанції.

Тоді як зазначення апелянта про труднощі з отримання електронного цифрового підпису та технічними збоями в роботі сайту НАЗК апеляційний суд сприймає критично, оскільки зазначене твердження не свідчить про поважні причини пропуску строку на подання декларації, та не підтверджується жодним доказом і не виключає в його діях відповідальність, передбачену ч.1 ст.172-6 КУпАП. При цьому розцінюється як спроба останнього уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Інші доводи апелянта ОСОБА_1 , викладені в його апеляційній скарзі, зокрема, щодо складання протоколу неуповноваженою на те особою, завірення копій документів неналежним чином, відсутність висновку НАЗК, були предметом розгляду місцевого суду та які вмотивовано спростовані, а тому на думку апеляційного суду є неспроможними.

При цьому, ОСОБА_1 вважає, що строки притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачені ст.38 КУпАП, пройшли, оскільки працівники ДВБ після 08.10.2020 вже знали про те, що він не подав декларацію і вже виявили правопорушення, однак склали протокол 19.08.2021.

В свою чергу, вважаю дані доводи апелянта неприйнятними, так як у матеріалах справи відсутні докази на їх підтвердження. Які також не надані апелянтом ОСОБА_1 чи його захисником Прилуцьким В.С. в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене вбачається, що суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дотримався вимог як матеріального, так і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування оскаржуваної постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року, немає.

Керуючись ст.294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в:

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба