ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/698/20 Головуючий суддя І інстанції Товстолужський О. В.
Провадження № 33/818/181/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1970 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягненню у виді штрафу у розмірі 17000 грн. без конфіскації знарядь вчинення адміністративного правопорушення.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 22.06.2020 року близько 19.40 год. на автодорозі М-03 «Київ-Харків-Довжанський» на 429 км ОСОБА_1 на автомобілі «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Fruehauf», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив перевезення вантажу, тобто господарську діяльність як автомобільний перевізник без державної реєстрації суб`єкта господарювання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що він не здійснював господарську діяльність, оскільки прибутку не отримував, а тому не є суб`єктом цього правопорушення. Вважає, що товарно-транспортна накладна є неналежним доказом. Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення працівник Управління Укртрансбезпеки в Харківській області не зазначив свідки, які підтверджують його провину. Вказує, що відомості, які зафіксовані в протоколі не відповідають дійсності, а суд першої інстанції не звернув на це увагу.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду його апеляційної скарги повідомлений належним чином.

16 листопада 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 без його участі в межах поданої ним апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах апеляційних доводів, апеляційний суд дійшов висновку, що, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 .

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 164 КУпАП вбачається, що провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що він не є суб`єктом господарської діяльності, а тому не є суб`єктом цього правопорушення.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до цих тверджень, оскільки відповідно до відомостей товаротранспортної накладної (арк. 4) вбачається, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 є водієм.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1), останній зазначав, що відповідний договір знаходиться у господаря.

Однак в апеляційній скарзі (арк. 32) ОСОБА_1 вказує, що продукти від переробки кукурудзи він перевозив безкоштовно, його товариш ОСОБА_2 (власник автомобіля з причепом) на роботу його не наймав, договір про надання послуг на перевезення з ним не укладав, грошей не платив, іншої винагороди не надавав.

Аналізуючи пояснення ОСОБА_1 , які він надавав під час складення протоколу, а також доводи апеляційної скарги, об`єктивно вбачається, що вони суттєво відрізняються та не узгоджуються один з одним, що, в свою чергу, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення ним відповідальності. Тобто, ОСОБА_1 зазначив в апеляційній скарзі доводи, які суперечать відомостям письмових пояснень, які він особисто зазначав в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому такі доводи є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 21) вбачається, що 22.06.2020 року ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення вантажу автомобілем «РЕНО» без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії цієї службової особи, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, а саме останній не звертався з позовною заявою до суду адміністративної юрисдикції в порядку, передбаченому КАС України; не звертався із заявою до правоохоронних органів в порядку, передбаченому КПК України.

Враховуючи відсутність скарг на дії працівників Управління Укертрансбезпеки в Харківській області, а також відсутність будь-яких фактичних відомостей щодо незаконності дій цих осіб під час складення протоколу, апеляційний суд дійшов висновку, що дії цих осіб відповідали вимогам чинного законодавства, а тому не ставить під сумнів відомості, які зафіксовані в протоколі.

Крім того, суд бере до уваги те, що водій ОСОБА_1 не перебуває у трудових правовідносинах з власником транспортного засобу або з власником товару, який він перевозив, що свідчить про його самостійне заняття автоперевезеннями. Про це також свідчить те, що власник транспортного засобу та товару надали ОСОБА_1 , без укладання відповідних угод, право користування транспортним засобом, яким здійснювалось перевезення товару, оскільки їх збереження (транспортного засобу та товару), під час автоперевезення, є основною метою під час перевезення товару.

Поряд з цим, відповідно до відомостей письмових поясненю ОСОБА_2 (арк. 121) вбачається, що здійснює ведення особистого селянського господарства, тобто вирощує свійських тварин та птицю. Саме для їх годування він придбав побічні продукти та відходи, отримані від переробки кукурудзи. Однак у зв`язку з поганим самопочуттям він попросив свого товариша ОСОБА_1 на його автотранспорті забрати ці товари.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до цих пояснень, оскільки будь-яких фактичних відомосте на підтвердження цього ОСОБА_2 не надав. Поряд з цим, в товарно-транспортній накладній зазначено, що ОСОБА_2 є лише перевізником, а замовником є ППФ «Розвиток», що об`єктивно спростовує твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо належності цього товару саме ОСОБА_2 .

За таких обставин суд першої інстанції мав фактичні та правові підстави ухвалити рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП.

З огляду на викладене, до апеляційних доводів, якими обґрунтовується незгода ОСОБА_1 з постановою Валківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року, суд апеляційної інстанції ставиться критично, оскільки обраний ОСОБА_1 спосіб захисту вказує лише на уникнення адміністративної відповідальності, а також приховання істини по справі, на що слушно посилався суд першої інстанції.

Отже, накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 грн. буде сприяти дотриманню ним та іншими особами вимог чинного законодавства, тобто здійснювати функцію загальної та особистої превенції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів на спростування зафіксованого факту вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 164 КУпАП.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення досягає більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха поти Іспанії», параграфи 29-30) Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, що спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складення протоколу та в суді першої інстанції, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та притягнення його до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков