Справа № 415/6643/20
Провадження № 33/810/14/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участю:

секретаря судового засідання Пономарьової В.С.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мєдвєдєва С.С.

розглянувши «12» лютого 2021 року у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Сєвєродонецьк, Луганської області апеляційну скаргу захисника Мєдвєдєва Сергія Сергійовича, поданої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого директором Другої Лисичанської державної нотаріальної контори, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14 січня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14 січня 2021 рокувизнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Також з ОСОБА_1 стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.

У постанові суду зазначено, що 14 жовтня 2020 року о 16 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , по вулиці Енергетиків міста Лисичанська, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9(а) ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Мєдвєдєв С.С. просить скасувати оскаржувану постанову місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 201082 поліцейський ОСОБА_3 безпідставно зазначив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, що не відповідає дійсності. Також, на думку апелянта, до матеріалів справи поліцейськими були долучені докази, які не можна вважати належними, оскільки вони не містять необхідних відомостей, зокрема рапорти, пояснення свідків та висновок лікаря не містять дати їх походження та формування, а відеозаписи не мають відомостей щодо часу їх створення, формування, технічного використання бодікамер та копіювання чи їх оригінальності.

У свою чергу, як зауважує захисник, суд у своєму рішенні, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, посилався на показання поліцейських, при цьому не ідентифікуючи їх та не вказуючи їх кількість, а також дату надання цих пояснень. Крім того захисник вказує, що суд безпідставно залишив поза увагою його клопотання про виклик свідків, натомість, на думку захисника, необґрунтовано послався на рапорт поліцейського Гончарова Д.В., пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , відеозаписи поліцейських, які не були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Тому захисник вважає, що усі наведені у постанові суду докази є неналежними та недопустимими.

Також у своїй апеляційній скарзі захисник вказує на порушення судом вимог ст.268 КУпАП щодо забезпечення права ОСОБА_1 на захист, зокрема його права на особисту участь під час судового розгляду справи. Аргументує тим, що суд належним чином не повідомляв ОСОБА_1 про дату та час судового розгляду справи, та належним чином не перевірив причин невиконання поліцейськими судових рішень про примусовий привід до суду ОСОБА_1 , який має офіційне місце праці у державній нотаріальній конторі. Отже захисник стверджує про безпідставність висновків суду про умисне ухилення ОСОБА_1 від явки у судові засідання та затягування розгляду справи. У свою чергу, як зазначає апелянт, під час судового розгляду він особисто клопотав про відкладення розгляду справи через хворобу ОСОБА_1 , але суд не відреагував на це, пославшись на відсутність належних даних.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Мєдвєдєв С.С. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 201082 від 14.10.2020, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП; рапорт інспектора поліції Гончарова Д.В.; письмові пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ; висновок №813 від 14.10.2020 року щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також на відеозйомку з нагрудних камер співробітників патрульної поліції від 14 жовтня 2020 року, що міститься на СD носії.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №201082 від 14.10.2020, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 14 жовтня 2020 року о 16 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , по вулиці Енергетиків міста Лисичанська, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9(а) ПДР України. У протоколі зафіксовані пояснення порушника наступного змісту: «згідно даного протоколу можу пояснити, що це не є відповідним до закону України та не відповідає дійсності».

Згідно висновку № 813 від 14.10.2020 року щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння (а.с.4), лікарем КНП «ЦПЗ» м. Лисичанська ОСОБА_10 встановлено перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Допитаний судом апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту у якості свідка лікар ОСОБА_10 щодо обставин складеного ним висновку медичного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння висновку №813 від 14.10.2020 року пояснив, що він дійсно 14 жовтня 2020 року проводив такий огляд та надав висновок про те, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Оскільки ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження медичного огляду за допомогою алкотеста Драгер та від здачі крові або сечі для проведення лабораторного дослідження, тому висновки щодо стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 зазначені відповідно до Наказу МОЗ №735 на підставі наявних зовнішніх ознак, а саме: знижена активність руху, почервоніння склери, підвищене потовиділення, поведінка, яка не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота, тощо. На підтвердження своїх показань свідком надана копія відповідного акту медичного огляду №813 від 14.10.2020 та копія відповідного направлення на огляд водія ОСОБА_1 від 14.10.2020.

Як вбачається з рапорту інспектора поліції Гончарова Д.В. (а.с.8) та письмових пояснень свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а.с.5,6) причиною зупинки транспортний засіб марки DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 , виявилося те, що водій, рухаючись по вулиці Енергетиків та повертаючи ліворуч, не надав сигнал світловим покажчиком повороту, чим порушив п.9.2б ПДР України. Під час подальшого спілкування з водієм ОСОБА_1 , у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці та різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Після чого, у присутності свідків, водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора Драгер 6820, але виявив бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Відповідно до висновку КНП Лисичанської обласної ради «ЦПЗ» щодо результатів медичного огляду № 813 від 14.10.2020 року (а.с.4), встановлено, що « ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння», та який відмовився підписувати вказаний висновок у присутності двох свідків.

Обставини процедури проведення медичного огляду підтверджуються письмовими поясненнями медичної сестри відділення інтенсивної терапії КНП «ЦПЗ» ОСОБА_9 (а.с.7) та показами допитаного апеляційним судом свідка ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться у десяти файлах на чотирьох DVD дисках, долучених до матеріалів справи (а.с.12) та зміст яких детально наведено у постанові місцевого суду. Зокрема відеозаписами зафіксовано обставини зупинки 14 жовтня 2020 року транспортного засобу марки DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який декілька разів намагався залишити місце події. Під час подальшого спілкування з водієм ОСОБА_1 , у нього працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці та різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Після чого, у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора Драгер 6820, але виявив бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

У подальшому зафіксовано обставини процедури проведення медичного огляду водія ОСОБА_1 в КНП «ЦПЗ», під час якої ОСОБА_1 імітує видихи повітря в мундштук пристрою. У зв`язку з чим лікар робить йому неодноразові зауваження. У відповідь ОСОБА_1 просить лікаря зробити запис про те, що він відмовляється пройти огляд, після чого запитує, чи можливо у нього взяти аналіз крові. На що лікар пропонує ОСОБА_1 відібрати у нього аналіз сечі, потім крові, при цьому пояснює, що за всіма зовнішніми ознаками, після проведення тестування він виявив у ОСОБА_1 алкогольне сп`яніння, однак, якщо останній хоче довести зворотнє, він повинен здати аналізи, на що ОСОБА_1 знову категорично відмовляється.

Після завершення медичного огляду та отримання його результатів поліцейським відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, після чого ОСОБА_1 ознайомлено із змістом складеного протоколу, та який у відповідній графі протоколу вказав свої пояснення по суті правопорушення, після чого підписав протокол і отримує його копію.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння на національному рівні закріплений у КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 №1395, зареєстрована в Мінюсті України 10.11.2015 №1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрована в Мінюсті України 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ 17.12.2008 № 1103, з наступними змінами).

За приписами частини 2,3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 6,7 розділу I Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Матеріали справи свідчать про те, що працівниками патрульної поліції було дотримано процедуру проведення огляду на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, адже ОСОБА_1 погодився та у подальшому пройшов огляд на стан сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я. Висновок № 813 від 14.10.2020 було складено та підписано уповноваженою особою лікарем ОСОБА_10 та з результатами проведеного огляду ОСОБА_1 хоча і не погодився, але й відмовився від пропозиції лікаря здати аналізи та провести лабораторні дослідження на стан виявлення алкогольного сп`яніння. Результати цього висновку під час апеляційного розгляду підтвердив лікар ОСОБА_10 , та у суду не має підстав не довіряти показанням цього свідка, оскільки його було приведено до присяги, він був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та відсутні будь-які підстави для сумніву щодо правдивості показань свідка через його особисту чи іншу зацікавленість у даній справі.

Пунктом 22 Інструкції, що кореспондується з приписами ч.5,6 ст.266 КУпАП, встановлюється, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Отже, на переконання апеляційного суду, лише недотримання визначеної пунктами 1-21 Інструкції процедури проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів, тягнуть за собою передбачені п.22 цієї Інструкції наслідки.

Натомість, в під час апеляційного розгляду стороною захисту не доведено та апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень визначеної Розділом III Інструкції процедури проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.

Тому підстав для визнання недопустимим доказом медичного висновку №813 від 14.10.2020 щодо стану сп`яніння водія ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.

На переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності підтверджують фактичні обставини справи.

При цьому твердження захисника про безпідставне зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, не заслуговують на увагу, оскільки така відмова від проходження водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу підтверджується сукупністю вищенаведених доказів, натомість цей факт не впливає на висновки суду щодо керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, рапорт поліцейського Гончарова Д.В., пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а також медичний висновок № 813 від 14.10.2020 щодо стану сп`яніння водія ОСОБА_1 мають дати їх складання, оформлені відповідно до норм чинного законодавства та підписані відповідними особами. У свою чергу усі відеозаписи з відеокамер спостереження патрульних поліцейських мають відомостей щодо часу їх створення 14 жовтня 2020 року із фіксацією конкретного часового проміжку, та під час розгляду справи в суді першої інстанції зауважень щодо їх технічного використання, копіювання чи їх оригінальності сторона захисту не висловлювала. Іншим доводам захисника місцевий суд у своєму рішенні дав належну та вичерпну оцінку.

Таким чином доводи апелянта про відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, встановлених рішенням суду, є безпідставними.

Також, на думку апеляційного суду, є неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 з огляду на таке.

За загальними правилами ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Разом з цим за приписами ч.2 ст.38 цього Кодексу якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Згідно з положеннями статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Матеріали справи свідчать про дотримання судом вимог закону щодо своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду справи.

Так, після автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2020 року (а.с.14) судова повістка про виклик до суду на 11 листопада 2020 року була надіслана ОСОБА_1 за адресою, зазначеною з його слів у протоколі про адміністративне правопорушення АДРЕСА_1 , але повернута «Укрпошта» без вручення у зв`язку з відсутністю адресата (а.с.17-18).

У подальшому на адресу ОСОБА_1 ще двічі надсилалася судова повістка про виклик до суду на 02 та 11 грудня 2020 року, але також були повернуті «Укрпошта» без вручення у зв`язку з відсутністю адресата (а.с.21-24).

Натомість 10 грудня 2020 року до Лисичанського міського суду Луганської області від захисника Мєдвєдєва С.С. надійшли документи щодо його повноважень по захисту інтересів ОСОБА_1 та заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням захисника на лікарняному (а.с.25-28). Повторну заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою захисник подав до суду 21 грудня 2020 року (а.с.29,30). Натомість сам ОСОБА_1 на визначені дати судових засідань особисто не з`явився та жодних відомостей про причини своєї неявки до суду ОСОБА_1 не надав.

Згідно даних щодо перебігу розгляду справи наступне судове засідання було призначено на 10.30 год. 28 грудня 2020 року, про що захисник був повідомлений шляхом направлення СМС-повідомлення (а.с.33-34), однак учасники процесу до суду не з`явилися.

З огляду на це постановою судді від 28.12.2020 розгляд справи було відкладено на 09.30 год. 04 січня 2021 року із застосуванням заходів примусового приводу ОСОБА_1 до суду через органи поліції (а.с.35), із одночасним повідомленням про вказану дату судового розгляду захисника Мєдвєдєва С.С. шляхом направлення СМС-повідомлення (а.с.32) та самого ОСОБА_1 через Другу державну нотаріальну контору, але яке було повернуто «Укрпошта» без вручення у зв`язку з відсутністю адресата (а.с.40,41). Між тим судове рішення про привід ОСОБА_1 залишилось без виконання через його відсутність за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37). У свою чергу захисник подав до суду заяву від 04.01.2021 про надання йому матеріалів справи для ознайомлення (а.с.43).

Через це суд повторно своєю постановою від 04.01.2021 відклав розгляд справи на 10.15 год. 11 січня 2021 року із застосуванням заходів примусового приводу ОСОБА_1 до суду через органи поліції (а.с.38). Між тим судове рішення про привід ОСОБА_1 також залишилось без виконання через його відсутність за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42).

Згідно журналів перебігу судового розгляду, 12 січня 2021 року Лисичанській міський суд Луганської області розпочав розгляд справи по суті за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , але за участю його захисника Мєдвєдєва С.С., дослідивши наявні матеріали справи та оголосивши перерву за клопотанням захисника на 13 січня 2021 року (а.с.45).

Наступного судового засідання, яке відбулося 13 січня 2021 року без участі ОСОБА_1 , але за присутності його захисника Мєдвєдєва С.С., розгляд справи за клопотанням останнього було відкладено для виклику свідків на 14.00 год. 13.01.2021 (а.с.46), після чого судовий розгляд було відновлено за участю захисника та 14 січня 2021 року ухвалено оскаржуване рішення без участі ОСОБА_1 (а.с.50-57).

З цього приводу у своїй постанові суддя Лисичанського міського суду Луганської області від 14 січня 2021 року, проаналізувавши процесуальну поведінку ОСОБА_1 під час судового розгляду справи, вірно зазначив, що неодноразова неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності до суду, яка повинна добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, свідчить про безпідставне умисне затягування справи, нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Отже, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також поведінку правопорушника ОСОБА_1 , направлену на свідоме затягування судового процесу з метою уникнення відповідальності та відсутність у суду доказів, підтверджуючих поважність причин його неявки в судове засідання у вищевказані дати, суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про можливість провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, перебіг судового розгляду даної справи у суді першої інстанції свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд своєї справи у Лисичанському міському суді Луганської області, але жодного разу не скористалася своїм правом особисто з`явитися у судове засідання та надати суду власні пояснення щодо обставин подій, які мали місце згідно протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про свідому відмову ОСОБА_1 користуватися своїми процесуальним правами у повному обсязі та про зловживання стороною захисту цими правами.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Зокрема ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, зазначав, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

З огляду на викладене місцевий суд, дотримуючись визначених ч.1 ст.277 КУпАП строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи усталену практику Європейського Суду з прав людини з аналогічних питань, а також правові позиції Суду, який визнав пріоритет публічного інтересу над приватним, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на підставі наявних та досліджених судом доказів.

Окрім того, права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги захисника Мєдвєдєва С.С. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14.01.2021 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Мєдвєдєва С.С. - залишити без задоволення, а постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 14 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО