П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

представника Київської митниці Державної митної служби України

Келеберденко В.В. (довіреність б/н від 21.07.2021),

розглянувши матеріали, які надійшли від Київської митниці Держмитслужби (далі - Київська митниця) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Чернівецька обл., місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи: водій ПП « ОСОБА_2 », паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 19.12.2011; орган, що видав 7301, персональний номер НОМЕР_2 ), за ознаками порушення митних правил, передбачених ст. 471 Митного кодексу України (далі - МК України),

В С Т А Н О В И В:

Обставини, викладені у протоколі митного органу

22.10.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов протокол про порушення митних правил № 3845/10000/21 від 22.10.2021 (а.с. 2-6), за змістом якого вбачається наступне:

«22.10.2021 року о 17 год. 15 хв. для проходження митного контролю в зону митного контролю залу «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль» поступив громадянин України ОСОБА_1 , що прибув до України з Швейцарії, м. Цюріху, авіарейсом LX 2290, авіакомпанії «SWISS». Для проходження митного контролю громадянин України ОСОБА_1 , своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ч.2 ст. 366 МК України канал, позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 366 МК України громадянин, який переміщує товари через митний кордон самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

При цьому перетин особою (громадянином), що переміщує товари через митний кордон - «зеленої лінії», згідно положень Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018р. «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю особою (громадянином) обрано «зелений коридор», і декларування переміщуваних товарів здійснюється шляхом вчинення дій.

На підставі положень п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України, в якості використання однієї з форм митного контролю, співробітниками митниці було проведено усне опитування громадянина України ОСОБА_1 . На запитання співробітників митниці громадянин України ОСОБА_1 повідомив, що переміщує через митний кордон України приблизно більше 10 000 доларів США.

Після проведення опитування громадянину України ОСОБА_1 було запропоновано пред`явити всю готівку в службовому приміщенні митниці. Громадянином України ОСОБА_1 було видано готівку в розмірі 12 508 доларів США, що знаходилися в кишені брюк одягнених на пасажирі.

Готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина України ОСОБА_1 валюта в сумі 7 508 доларів США належить йому особисто, а 5 000 доларів США його знайомому громадянину України ОСОБА_3 , який прилетів разом з ним та передав йому цю суму перед проходженням митного контролю, пояснивши це тим що він сам має суму, яка перевищує дозволену до переміщення по зеленому коридору. Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці у присутності громадянина України ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів Постанови Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» та Постанови Правління НБУ № 5 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» фізичні особи (резиденти та нерезиденти) ввозять в Україну та вивозять за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу.

Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. При цьому перерахунок сум готівкової валюти і вартості банківських металів у євро для вимог вищевказаного «Положення…» здійснюється за офіційним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України або за крос-курсом, визначеним згідно з офіційним курсом гривні до відповідних іноземних валют і банківських металів, установленим Національним банком, на день перетинання митного кордону України або на день пересилання готівкової валюти, банківських металів.

На підставі вищевикладених норм, з виявленої суми готівки громадянину України ОСОБА_1 пропущено 11 638 доларів США, що становить еквівалент 10 000 євро згідно курсу НБУ станом на 22.10.2021.

Оскільки громадянин України ОСОБА_1 самостійно, своїми діями, що були виражені у обранні для проходження митного контролю переміщуваною ним готівкової валюти обрав канал, що позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор», та на момент проходження митного контролю, належним чином заповненої митної декларації громадянин України ОСОБА_1 до митного оформлення не подав - в діях та бездіяльності громадянина України ОСОБА_1 під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль», вбачається порушення встановленого ст. 366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що в свою чергу, має ознаки наявності у діях та бездіяльності громадянина України ОСОБА_1 , порушення митних правил, визначеного положеннями ст. 471 МК України.

Даний протокол складено на місці виявлення правопорушення - в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль». За протоколом про порушення митних правил, на підставі положень ч. 3 ст.197, ст. 511 МК України у громадянин України ОСОБА_1 вилучено предмет правопорушення - 870 доларів США.»

Пояснення особи, про притягнення якої до адміністративної відповідальності ставиться питання

З пояснень ОСОБА_1 (а.с. 10-13) вбачається, що останній не заперечує проти встановленого порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України. Проте вказав, що не знав точної суми наявної у нього готівки, і вважав, що у нього трохи більше 10 000 доларів США; зауважив, що дані грошові кошти це його заробіток, на який буде жити його родина, а також кошти потрібні на операцію та реабілітацію після лікування.

Щодо явки учасників провадження в судове засідання та наданих у засіданні пояснень

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил - громадянин ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідальною особою Київської митниці належним чином (а.с. 5).

Крім того, про дату час та місце судового розгляду суд повідомляв громадянина ОСОБА_1 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Будь-яких заяв та клопотань від особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, станом на момент розгляду справи не надійшло. Про причини неявки суд не повідомлено.

Згідно ч. 4 ст. 526 МК України, справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Приписами ст. 525 МК України встановлено, що справа про порушення митних правил розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання посадовою особою митного органу або судом (суддею) матеріалів, необхідних для вирішення справи.

Тобто, законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає їй можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа, яка притягається до відповідальності, про час та місце розгляду справи повідомлялась, що підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за участі представника Київської митниці, який проти такого розгляду у судовому засіданні 03.12.2021 не заперечував.

З урахуванням наведеного, за наявності доказів належного повідомлення громадянина ОСОБА_1 про судове засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за участі представника Київської митниці, який проти такого розгляду у судовому засіданні 03.12.2021 не заперечував.

Представник митного органу в судовому засіданні підтримав позицію Київської митниці щодо притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України, посилаючись на наявність в матеріалах справи достатніх доказів, які свідчать про порушення ним митних правил.

Мотиви суду

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Порядок ввезення, пересилання на митну територію України, вивезення, пересилання з митної території України або транзит через митну територію України фізичними особами, юридичними особами та банками готівкової валюти і банківських металів встановлено Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, яке затверджено постанова Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3 (далі - Положення).

Відповідно до п.п. 5, 6 вказаного Положення фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу. Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно з положеннями МК в Україні запроваджена двоканальна система митного контролю товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України («зелений» та «червоний» коридори) /ст. 366 МК України/.

За змістом ч. 5 ст. 366 МК України обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Порядок декларування товарів, щодо яких є заборона або обмеження у ввезенні/вивезені через кордон України, у доступній та зрозумілій формі роз`яснюється на численних дошках інформації та електронних інформаційних табло, розташованих в різних приміщеннях на території будівлі аеропорту.

Оскільки громадянин ОСОБА_1 своїми діями обрав порядок проходження митного контролю через зону спрощеного митного контролю «зелений коридор», де не передбачено наявність у пасажира предметів, на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони чи обмеження, то, таким чином, він переміщуючи через зону спрощеного митного контролю валютні цінності у розмірі більше 10 000 євро, вчинив дії, які мають ознаки порушення митних правил, відповідальність за які передбачено ст. 471 МК України.

Закон не містить застережень щодо можливості іншого порядку переміщення предметів, щодо яких встановлено заборону чи обмеження.

З огляду на наведене, в діях громадянина ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 471 МК України.

Відповідно до ст. 471 МК України порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Разом з тим, при розгляді даної справи суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Садоха проти України» від 11.07.2019 (заява № 77508/11), у якому заявник скаржився на те, що рішення національних органів державної влади у справі про адміністративне правопорушення конфіскувати його кошти у сумі 31 000 євро у зв`язку з недекларуванням їх на митниці було незаконним, надмірним і непропорційним переслідуваній законній меті.

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначено, зокрема, наступне:

«28. Адміністративне правопорушення, у вчиненні якого заявника було визнано винним, полягало у недекларуванні ним суми готівки, яку він перевозив через митний кордон. У зв`язку з цим слід зазначити, що, дійсно, як вказав заявник, вивезення іноземної валюти з території України не було незаконним відповідно до українського законодавства. Дозволялося не лише вивезення валюти, але й сума, яка могла бути законно перерахована або, як у цій справі, фізично перевезена через митний кордон у випадку декларування, в принципі, не була обмежена на момент подій (див. пункт 15). Ці елементи відрізняють цю справу від деяких інших, в яких конфіскація застосовувалася до товарів, ввезення яких було заборонено, або до транспортних засобів, які використовувалися для перевезення заборонених речовин чи торгівлі людьми (приклади таких справ див. у згаданому рішенні у справі «Ісмаїлов проти Росії» (Ismayilov v. Russia), пункт 35).

29. Крім того, під час провадження у районному суді заявник пояснив, що отримав кошти за договором приватної позики, і надав документи на підтвердження цих фактологічних тверджень (див. пункт 9). Органи державної влади прямо не розглянули це питання, оскільки, вочевидь, вважали, що воно не стосувалося справи, принаймні застосування заходу у вигляді конфіскації. Суд зазначає, що у нього немає доказів, які б вказували на те, що заявник надав митним органам договір позики, який був написаним від руки документом, укладеним між заявником і фізичною особою у день його виїзду з України. Як вбачається з наявних документів, уперше посилання на договір було зроблено під час судового провадження. Проте з огляду на непроведення національним судом оцінки законності походження коштів і те, що у своїх зауваженнях до цього Суду Уряд не висловив жодних сумнівів щодо достовірності договору позики, Суд не може ставити під сумнів законне походження конфіскованої готівки. На цій підставі Суд відрізняє цю справу від справ, в яких конфіскація стосувалася активів, отриманих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, які вважалися отриманими незаконним шляхом або призначеними для використання у незаконній діяльності (приклади таких справ див. у згаданому рішенні у справі «Ісмаїлов проти Росії» (Ismayilov v. Russia), пункт 36, та в рішенні у справі «Гріфхорст проти Франції» (Grifhorst v. France), заява № 28336/02, пункт 99, від 26 лютого 2009 року).

30. Повертаючись до поведінки заявника, Суд зазначає, що немає жодних ознак того, що він умисно намагався обійти митні правила. Уряд не оскаржив, що під час перевірки на безпеку заявник не заперечував перевезення готівки (див. пункт 19 і див., для порівняння, рішення у справі «Мун проти Франції» (Moon v. France), заява № 39973/03, пункт 8, від 09 липня 2009 року, та згадане рішення у справі «Гріфхорст проти Франції» (Grifhorst v. France), пункт 8, в яких заявники заперечили наявність у них коштів). Той факт, що українські органи державної влади не порушили кримінальне провадження щодо заявника, також свідчить про визнання ними того, що заявник не мав наміру обманути їх і, що наклавши на заявника стягнення у вигляді конфіскації, українські органи влади не прагнули запобігти якій-небудь незаконній діяльності, такій як відмивання грошей, обіг наркотичних засобів, фінансування тероризму або ухилення від сплати податків. Кошти, які перевозив заявник, були отримані законним шляхом, і він мав право вивезти їх з України, якби задекларував їх митним органам. З цього випливає, що єдиною протиправною (проте не кримінальною) поведінкою, відповідальність за яку могла бути покладена на заявника, було те, що він письмово не задекларував митним органам факт перевезення ним через кордон готівки у такому обсязі.

31. Суд повторює, що для того, щоб втручання було пропорційним, воно має відповідати серйозності вчиненого правопорушення, а санкція - серйозності злочину, який вона має покарати, у цій справі - недотримання вимоги щодо декларування (див. згадані рішення у справах «Гирлян проти Росії» (Gyrlyan v. Russia), пункт 28, і «Габріч проти Хорватії» (<...>), пункт 29).

32. Дійсно, конфіскована сума була значною для заявника. Проте немає жодних доказів, що заявник міг завдати якоїсь серйозної шкоди державі: він не ухилявся від сплати мита або будь-яких інших зборів і не завдав державі будь-якої іншої матеріальної шкоди. Твердження, яке містилося у постанові апеляційного суду, що дії заявника завдали «істотної шкоди зовнішньоекономічним інтересам і безпеці України», є занадто нечітким і загальним та не є підтвердженим іншими деталями щодо того, у чому саме полягала ця шкода. Тому Суд вважає, що стягнення у вигляді конфіскації не було направлено на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки держава не зазнала жодних втрат внаслідок недекларування заявником коштів, а було стримуючим та каральним за своїм призначенням (див. згадане рішення у справі «Гирлян проти Росії» (Gyrlyan v. Russia), пункт 29).

33. Суд не переконаний аргументом Уряду, що оцінка пропорційності була включена до рішень національних судів. Вбачається, що викладені міркування стосовно законного походження коштів, неумисного характеру поведінки заявника або відсутності записів про інші порушення митних правил, хоча і були чітко висунуті захисником заявника, не відіграли жодної ролі під час прийняття судами рішень. Національні суди просто послались у загальних формулюваннях, не навівши деталей, на «характер і спосіб вчиненого порушення» і «особу [заявника]» та не розглянули питання, чи був дотриманий необхідний баланс між суспільним інтересом і правом заявника на мирне володіння своїм майном. Отже, Суд вважає, що межі проведеного національними судами розгляду справи були занадто вузькими, щоб відповідати вимозі встановлення «справедливого балансу», притаманній другому абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див. там само, пункт 30).

34. Аналогічно, Уряд переконливо не довів у цьому Суді, що менш суворе стягнення, наприклад, штраф, було недостатнім для досягнення бажаного стримуючого та карального ефекту і запобігання майбутнім порушенням вимоги щодо декларування.

35. У зв`язку з цим Суд зазначає, що на відміну від згаданої справи «Гирлян проти Росії» (Gyrlyan v. Russia), в якій, як вбачалося, російські суди не мали жодних дискреційних повноважень з цього питання, оскільки відповідно до законодавства незадекларовані кошти у будь-якому разі у повному обсязі вилучалися державою, незалежно від накладення стягнення у вигляді штрафу або конфіскації, у справі заявника українські суди насправді мали вибір щодо розміру штрафу, який мав бути накладений як санкція (див. пункт 14).

36. За цих обставин конфіскація незадекларованих коштів у повному обсязі, на думку Суду, поклала індивідуальний і надмірний тягар на заявника та була непропорційною вчиненому правопорушенню (див. згадані рішення у справах «Габріч проти Хорватії» (<...>), пункт 39, «Ісмаїлов проти Росії» (Ismayilov v. Russia), пункт 38, та рішення у справі «Танасов проти Румунії» [Комітет] (Tanasov v. Romania) [Committee], заява № 65910/09, пункт 28, від 31 жовтня 2017 року)».

Суд звертає увагу на те, що у даній справі з одного боку митним органом доведено, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, фактично не заперечується факт переміщення через зону спрощеного митного контролю валютних цінностей у розмірі, що перевищує 10 000 євро, чим порушено митні правила щодо письмового декларування таких коштів, з іншого боку суд бере до уваги дані про особу-порушника, який працює водієм, походження (заробітня плата) та призначення коштів (на утримання родини та лікування).

Крім того, суд враховує висновки, викладені у Рішенні Другого сенату Конституційного суду України від 21.07.2021 № 3-р(П)/2021 у справі № 3- 261/2019(5915/19), якими визнано такими, що не відповідають Конституції України окремі положення абзацу другого статті 471 МК України в частині конфіскації товарів, які стали безпосередніми предметами порушення. Конституційний Суд України в цьому рішенні дійшов висновку, що обов`язкова конфіскація валютних цінностей не забезпечують справедливого балансу між публічних інтересів та захистом права власності особи та не узгоджуються з принципом верховенства права.

Враховуючи наведене, доведеність вчинення правопорушення, суд вважає, що в даному випадку штраф в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян буде достатнім для досягнення стримуючого та карального ефекту і запобігання майбутнім порушенням вимоги щодо декларування.

Отже, враховуючи наведені обставини, а також те, що безпосереднім предметом правопорушення митних правил є грошові кошти, переміщення яких через митний кордон України не заборонено або обмежено законодавством України, суд вважає за необхідне застосувати до громадянина ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу без конфіскації безпосереднього предмету порушення митних правил.

Відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про судовий збір» з громадянина України ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 196, 197, 366, 458, 471, 527-529 Митного кодексу України, ст.ст. 40-1, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Визнати виннним громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Чернівецька обл., місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи: водій ПП « ОСОБА_2 », паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 19.12.2011; орган, що видав 7301, персональний номер НОМЕР_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України.

Накласти на громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Чернівецька обл., місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи: водій ПП « ОСОБА_2 », паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 19.12.2011; орган, що видав 7301, персональний номер НОМЕР_2 ) адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, який необхідно сплатити за наступними реквізитами:

Отримувач: ГУК у м.Києві/ Солом`янський район/ 21081100, ; МФО: 899998, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р № UA5026010, призначення платежу: номер справи про ПМП №___, П.І.Б. (порушника).

Вилучену відповідно до протоколу про порушення митних правил № 3845/10000/21 від 22.10.2021 іноземну валюту в сумі 870,00 (вісімсот сімдесят) доларів США повернути громадянину України ОСОБА_1 .

Стягнути з громадянина України ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні на наступні реквізити:

отримувач коштів: рахунок UA0026001, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, код класифікації доходів бюджету: 22030106, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Л. Л. Зуєвич