ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 647/2425/21
Провадження № 33/819/493/21 Головуючий в 1 інстанції: Миргород В.С.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року

Суддя Херсонського апеляційного суду Гемма Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бериславського районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

в с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 визнано виним в тому, що він 10.09.2021 року о 09-05 годині, на а/д Високопілля-Берислав 101 км, керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився. Відмовився проїхати в лікарню для визначення стану сп`яніння. Відмовився пройти тест з використанням газоаналізатора «Alcotest6810», чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою. В обгрунтування доводів, посилаючись на зміст положень ст.7, 245, 268, 278, 289 КУпАП, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначає про те, що він самостійно дізнався про розгляд справи в суді, розгляд справи про адміністративне правопорушення було проведено за місцем його вчинення, а не за місцем його проживання, що створило перешкоди в реалізації ним прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, та його захисника Пащука Т.С., в апеляційному розгляді, не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції дотримано вищевказаних вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Розділом III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, регламентовано порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.

Зазначені вище вимоги закону як поліцейськими при складанні протоколу про адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , так і судом першої інстанції під час встановлення фактичних обставин справи, дотримано в повному обсязі.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а така само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2021 року о 09-05 годині на а/д Високопілля-Берислав 101 км ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився. Відмовився проїхати в лікарню для визначення стану сп`яніння. Відмовився пройти тест з використанням газоаналізатора «Alcotest6810», чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини підтверджуються, зокрема письмовими пояснення ОСОБА_1 про те, що він 09.09.2021року о 20 год. 30 хвил. випив 150 г горілки. 10.09.2021 року керував автомобілем і був зупинений працівниками поліції. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та продуття спеціального технічного пристрою «Драгер»на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, і ці дані він не оспорював при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього.

Крім того, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, підтверджено письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу - приладу «Драгер», відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, і ці обставини ОСОБА_1 не оспорював при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього.

Крім того, як убачається зв змісту апеляційної скарги, обставини, за яких ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, ним в апеляційній скарзі не оспорюються.

Отже у працівників поліції були законні підстави вимагати від водія ОСОБА_1 пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився, та для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

При складанні протоколу ОСОБА_1 були роз`ясненні його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, він надавав письмові пояснення по суті адміністративного правопорушення, будь-яких зауважень щодо змісту протоколу від нього не надходило, тобто він реалізував своє право на захист.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень з боку працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ..

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотримання вимог ст. 254, 256 КУпАП, та додані до нього письмові пояснення ОСОБА_1 , свідків, відеозапис, є належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апелянта про їх неналежність та недопустимість слід визнати голослівними.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 не був згоден з діями працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, а також про оскарження ним таких дій у встановленому законом порядку.

Що ж до доводів ОСОБА_1 про порушення його процесуальних прав, передбачених ст.268 КУпАП, а саме його права на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд виходить з такого.

Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , якого у відповідності до вимог ст.268, 277, 277-2 КУпАП було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом надіслання йому SMS - повідомлення документу «Судова повістка про виклик до суду в справі про адміністративне правопорушення» на 22.10.2021 року на 08 год. 10 хвил., яке доставлено 20.09.2021р. ОСОБА_1 на його номер телефону НОМЕР_1 , який ним зазначено в його письмових поясненнях. (а.п.16) Також цей номер телефону зазначено ним і в апеляційній скарзі.

Однак, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, до суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Крім того, 19.10.2021 року на адресу Бериславського районного суду Херсонської області надійшло клопотання адвоката Пащука Т.С. в інтересах ОСОБА_1 про направлення справи за підсудністю.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що як ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, так і його захиснику було достовірно відомо, що справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 перебуває на розгляді вБериславському районному суді Херсонської області, а тому доводи апелянта про те, що його не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, не заслуговують на увагу.

У рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тобто ЄСПЛ наголосив на необхідності дотримання особою належної процесуальної поведінки, спрямованої на отримання інформації щодо ходу розгляду справи відносно неї.

Однак процесуальна поведінка ОСОБА_1 не була спрямована на його безпосередню участь у розгляді справи, оскільки він не з`явився в судові засідання 22.10.2021 року без поважних причин, достовірно знаючи, що справа щодо нього перебуває на розгляді у суді.

Що ж до доводів апелянта про наявність перешкод для реалізації його прав з підстав розгляду справи не за місцем його проживання, а за місцем вчинення адміністративного правопорушення, то вони суперечать змісту норм КУпАП.

Судом першої інстанції правильно вказано, що відповідно доч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно із ч.2 ст.276 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Вказаною нормою передбачено вичерпний перелік статей, до якого ч.1 ст.130 КУпАП не відноситься.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» №11 від 11.06.2004р., у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч.2 ст.276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Отже орган внутрішніх справ - Бериславський районний відділ поліції визначив розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за місцем його вчинення - Бериславським районним судом Херсонської області відповідно до вимог ч.1 ст.276 КУпАП.

Інших доводів щодо оспорювання фактичних обставин справи та незаконності судового рішення, апелянтом не наведено.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, дослідивши всі зібрані у справі докази, дав їм належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Тому доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, суперечать встановленим обставинам справи на наведеним вище доказам.

Стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до вимог ст.33 КУпАП у межах, установлених санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу порушника, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, ступеня вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

У зв`язку з чим, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, є неспроможними.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

З огляду на це, підстави для скасування постанови суду першої щодо ОСОБА_1 та задоволення його апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Бериславського районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду (підпис) Ю.М. Гемма