Справа № 266/6866/21
Провадженя№ 3/266/2081/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.12.2021 року м.Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Курбанова Н.М. розглянувши матеріал, який надійшов від т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 221991 від 04.11.2021 року, 04 листопада 2021 року о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 пребувала в приміщенні залізничного вокзалу за адресою вул. Лінника, 72, Приморського району, м. Маріуполя, без документів, що посвідчують особу, чим порушила вимоги п.п. 2 п. 2-2 Постанови КМУ від 09.12.2020р. № 1236, чим скоїла правопорушення передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
ОСОБА_1 , будучі повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явилася, у зв`язку з чим справа розглянута без її участі.
Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по даній справі необхідно закрити, виходячи з наступного.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.
Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За ч.1 ст. 44-3 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Санкція даної статті передбачає накладення штрафу як на посадових осіб так і на громадян.
Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.
У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Згідно пп.2 п.2-2 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 17 червня 2021 р. на території України встановлюється зелений рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» до превентивних заходів, які може застосовувати поліція відноситься перевірка документів особи.
Статтею 32 Закону України «Про Національну поліцію» визначені конкретні випадки, за яких поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.
До таких випадків названа законодавча норма відносить такі: особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншими чином неможливо; особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
В протоколі про адміністративне правопорушення, як і в інших матеріалах адміністративної справи не наведені підстави, передбачені ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», які б надавали право поліцейському здійснювати перевірку документів у ОСОБА_1 .
Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що адміністративний матеріал не містить доказів, які б достеменно підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки поліцейськими до суду надано лише: протокол про адміністративне правопорушення АПР18 № 221991 від 04.11.2021року, рапорт поліцейського від 04.11.2021р, роздруківку з ІПНП щодо ОСОБА_1 , диск з відеозаписом події.
Із переглянутого судом відеозапису події, яка відбувалася 04 листопада 2021 року о 10 год. 24 хв. встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у приміщенні залізничного вокзалу м. Маріуполя та пояснила, що її паспорт знаходиться у Жовтневому райвідділку, інших документів, які б посвідчували її особу в неї не має. Протокол ОСОБА_1 було оголошено, про що остання розписалася.
Зазначені обставини, щодо знаходження паспорту ОСОБА_1 у відділку поліції посадовою особою не перевірялися.
Так, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містить посилання на порушення нею обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених п.п. 2 п. 2-2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020, а саме: перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні. Разом з тим, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 перебувала без документів саме в приміщенні залізничного вокзалу, за адресою вул. Лінника, 72, м. Маріуполь, а не на вулиці. Таким чином, відповідальність особи за перебування без документів, що посвідчують особу, у в приміщенні залізничного вокзалу, даною Постановою КМУ не передбачена.
Із «Роз`яснень щодо нових обмежувальних заходів на період карантину», опублікованих на сайті Кабміну 4 квітня 2020 року слідує, що прийняті постановою №211 нові норми обмежувальних заходів викликали в українців безліч запитань, у зв`язку з чим на питання: чому запровадили правило носити з собою документи, що посвідчують особу, дається наступна відповідь: наявність у людини документів дозволить перевірити, чи не мусить вона бути на самоізоляції або в обсервації, а також це дасть можливість органам правопорядку застосувати адміністративну відповідальність для порушників правил карантину.
Згідно пп. 1 п.24 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року на період дії карантину тимчасово дозволяється, відповідно до підпункту 1пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 13 квітня 2020 р. № 555-IX "Про внесення змін до Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" обробка (в тому числі обмін інформацією в порядку, визначеному цією постановою) персональних даних осіб, визначених цією постановою як таких, що підлягають самоізоляції або обсервації, та медичних працівників, зокрема Національній поліції, Національній гвардії, Міністерству внутрішніх справ, органам місцевого самоврядування - щодо прізвища, імені, по батькові особи, дати народження, визначеного особою місця самоізоляції, зареєстрованого місця проживання, місця фактичного проживання особи, інформації про засоби зв`язку (номер телефону) з метою здійснення поточного контролю та щодо осіб, які порушили правила щодо карантину, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, визначені цією постановою.
Питання притягнення порушників до адміністративної відповідальності і їх ідентифікація врегульовані КУпАП. Так, відповідно до ч.1ст.260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Проаналізувавши положення цієї статті в системному зв`язку з іншими положеннями кодексу, суд приходить до висновку, що цей кодекс не встановлює відповідальності за відсутність у особи документів, що посвідчують особу, тобто законодавець не вважає необхідним таку відповідальність встановлювати. Згідно КУпАП відсутність документів, що посвідчують особу, не є правопорушенням.
До протоколу додано роздруківку з ІПНП, з якої вбачається, що ОСОБА_1 п`ять разів притягалася до адміністративної відповідальності та її особу поліцейськими було встановлено згідно бази ІПНП «АРМОР».
При цьому будь-яких порушень з боку ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами встановлено не було та не долучено до протоколу відповідних доказів того, що ОСОБА_1 підлягає самоізоляції або обсервації та при цьому порушила правила карантину людей.
Таким чином відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, суд оцінює критично, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, не доведена та не аргументована, докази вини останньої не є переконливими, обставини зазначені в протоколі є суперечливими та не відповідають фактичним обставинам справи, тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку із наведеним, провадження по даній справі необхідно закрити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 44-3, 247, 283, 284 КУпАП, суд
Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя Курбанова Н. М.