Єдиний унікальний номер 341/1845/20
Номер провадження 3/341/205/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р. розглянув справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183-1 КУпАП, щодо: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

в с т а н о в и в :

23.11.2020 із Галицького відділення поліції надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , передбачене ст. 183-1 КУпАП.

Відповідно до змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.01.2021 справу про адміністративне правопорушення передано судді Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергелю М. Р., який з 06.01.2021 по 18.01.2021 перебував на лікарняному.

ОСОБА_1 у період часу з червня 2018 по серпень 2020 допустив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 43354,80 грн на утримання сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вищевказані дії ОСОБА_1 орган поліції кваліфікував за ст. 183-1 КУпАП, як несплата аліментів.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом телефонограми, яку прийняв.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-1 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаною про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, тому вважаю, що справу можна розглянути без участі особи.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 18.11.2020 № 376709 зазначено про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП, без визначення конкретної частини цієї статті. Однак ст. 183-1 КУпАП складається із трьох частин, кожна з яких слугує самостійною підставою для накладення адміністративного стягнення на особу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення (ст. 256) є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження і на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

ЄСПЛ наголошує, що у разі самостійного визначення кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладену практику ЄСПЛ суддя під час розгляду справ про адміністративні правопорушення позбавлений можливості самостійно уточнювати (здійснювати) кваліфікацію діяння особи, стосовно якої розглядається справа.

Так само, надсилання протоколу про адміністративне правопорушення до органу (посадової особи), який його склав, для забезпечення дооформлення цього джерела доказів, усунення виявлених недоліків, які перешкоджають притягнути особу до адміністративної відповідальності, однозначно становитиме порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у цьому випадку суддя буде діяти не як безсторонній і незалежний суб`єкт розгляду справи, а неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Так само, у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Оцінюючи протокол серії АПР 18 № 376709 про адміністративне правопорушення, не визнаю його належним доказом для використання у процесі доказування, оскільки такий не містить чіткої норми права (частини ст. 183-1 КУпАП), за якою може бути накладене адміністративне стягнення.

Таким чином, на особу не може бути накладено адміністративне стягнення за ст. 183-1 КУпАП, тому ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП, необхідною є точна кваліфікація діяння цієї особи (із зазначенням частини вказаної статті 183-1 КУпАП).

Зважаючи на те, що суддя позбавлений можливості самостійно визначати кваліфікацію описаного у протоколі № 376709 діяння ОСОБА_1 , доходжу висновку про те, що у визначений законодавством спосіб належними доказами не доведено наявність у діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення за ст. 183-1 КУпАП, за яке її може бути притягнуто до відповідальності.

Керуючись статтями 183-1, 283, 284, 285 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183-1КУпАП, щодо ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Галицький районний суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

СуддяМ. Р. Мергель