Справа № 161/8189/20 Провадження №33/802/2/21 Головуючий у 1 інстанції:Крупінська С. С.
Категорія: ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Молчанова Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання трудового колективу ФОП ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності по ч.1 ст.130 КпАП України та застосування до нього заходів громадського впливу, передачу його на поруки трудовому колективу.

Визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановою суду стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 19 травня 2020 року о 00 годин 45 хвилин в місті Луцьку по вулиці Ковельській керував транспортним засобом MERCEDENS-BENZVITO 110D, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КпАП України.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Вважає, постанову суду незаконною та необгрунтованою. Вказує на те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання трудового колективу ФОП ОСОБА_2 про звільнення його від адміністративної відповідальності по ч.1 ст.130 КпАП України та застосування до нього заходів громадського впливу, передачу його на поруки трудовому колективу.

Також посилається на те, що з 01.07.2020 року правопорушення передбачені ст.130 КпАП України були віднесені до кримінальних проступків, а відповідна норма КпАП України, яка передбачала адміністративну відповідальність за такі діяння - втратила чинність, тому від його адвоката на адресу суду першої інстанції було подано клопотання про закриття провадження у справі, однак судом було відмолено в задоволенні згадуваної заяви.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Молчанова Т.Є., які, кожен зокрема, апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.7 КпАП України провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону при розгляді справи місцевий суд не дотримався.

Так, статтею 278 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В оскаржуваній постанові суддя вказав, що в судові засідання на 11.06.2020 року, 02.07.2020 року ОСОБА_1 не з?явився, а подав заяви про перенесення судового засідання у зв?язку з хворобою.

Матеріали провадження свідчать про те, що 11.06.2020 року та 02.07.2020 року від ОСОБА_1 на адресу суду надходили заяви про перенесення судового засідання у зв`язку із його хворобою (а.с. 14, 19). На підтвердження своїх доводів він додав копію листка непрацездатності серії АКА №520240 в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 08.06.2020 року до 20.06.2020 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.20).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтвердив факт перебування його на амбулаторному лікуванні під час розгляду справи місцевим судом.

Також ствердив, що знаючи про те, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України, він договір про надання правової допомоги з адвокатом Молчановим Т.Є. для представлення його інтересів у суді.

Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що місцевий суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 , на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. А доводам ОСОБА_1 не надано судом першої інстанції відповідної оцінки з належним спростуванням в оскаржуваній постанові.

З такою позицією місцевого суду апеляційний суд не погоджується, оскільки відповідно до ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а у її відсутності може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи щодо нього в суді першої інстанції, у зв`язку із перебуванням на амбулаторному лікуванні, а тому він був позбавлений передбаченого законодавством права на захист.

Оскільки суддя першої інстанції при розгляді справи порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ч.1 ст.268 КпАП України, тобто допустив порушення норм процесуального права, то оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови, як це передбачено п.3 ч.8 ст.294 КпАП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції його захисником Молчановим Т.Є. було подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність, однак у його задоволенні було відмовлено. А тому вважає, що на підставі п.6 ч.1 ст.247 КпАП України провадження підлягає закриттю, так як вказане судове рішення прийняте на підставі скасованого акту і не може залишатись законним.

Проте, такі його доводи на увагу апеляційного суду не заслуговують.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна. Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності із 01.07.2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КпАП України була посилена, ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, тому відсутні підстави для застосування положень п.6 ч.1 ст.247 КпАП України.

У відповідності до положень ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КпАП України Закон України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КпАП України не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КпАП України, які були вчинені до 01.07.2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01.07.2020 року, у відповідності до ч.1 ст.8 КпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст.130 КпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01.07.2020 року.

На думку суду Закон України від 17.06.2020 № 720-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» жодним чином не впливає на вирішення питання про відповідальність ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Так, цим законом внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст.130 КпАП України та доповнено КК України статтею 2861. Між тим, правовий статус ОСОБА_1 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 17.06.2020 року № 720-XI не змінився, оскільки він до набрання чинності цим законом підлягав відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України в редакції статті, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до вимог ч.1 ст.8 КпАП України, а після набрання чинності цим Законом була відновлена дія того закону у тій же самій його редакції, за яким ОСОБА_1 притягується до відповідальності.

Таким чином зміни у законодавстві в частині відповідальності за діяння, що підпадало під ознаки ч.1 ст.130 КпАП України, не поширюються на осіб, які вчинили це діяння до 01.07.2020 року, що вказує на відсутність підстав для закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_1 відповідно до п.6 ч.1 ст.247 КпАП України.

Щодо твердження захисника про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України з передачею матеріали справи на розгляд трудовому колективу ФОП ОСОБА_2 для застосування заходів громадського випливу, то вони не є слушними з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.21 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

За змістом зазначеної норми закону, звільнення від адміністративної відповідальності, в даному випадку, є правом, а не обов`язком суду з урахуванням, зокрема, обставин, зазначених у ст.33 КпАП України.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, а тому таке порушення не може бути визнано малозначним.

Так, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Згідно ст.1 КпАП України завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є, зокрема, охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 1 ст.6 КпАП України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, громадські організації, трудові колективи розробляють і здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, на виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України.

З огляду на конкретні обставини справи, в тому числі і той факт, що вміст алкоголю в крові ОСОБА_1 перевищував максимально допустиму норму більше ніж у 10 разів, апеляційний суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу, не забезпечить реального виправлення останнього за допомогою заходів громадського впливу.

А тому, апеляційний суд, виходячи з основоположних завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_2 про передачу ОСОБА_1 на поруки трудового колективу та звільнення його від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №156142 від 19.05.2020 року в якому ОСОБА_1 зазначив, що з протоколом згідний (а.с.1);

- роздруківкою (чеком) з "Алкотестеру 7510" фірми "Драгер" від 19.05.2020 року, де визначено 2,23 проміле алкоголю (а.с.3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального засобу "Алкотестеру 7510" від 19.05.2020 року із залученням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з результатом якого він погодився (а.с.4);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19.05.2020 року, які засвідчила факт перебування особи в стані алкогольного сп`яніння (а.с.5);

- DVD - диском із відеозаписом (боді-камер поліцейських) про вказану подію (а.с.8).

Крім того в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 визнав факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст.251, 252 КпАП України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом та не викликають сумніву у апеляційного суду.

Водночас, відповідно до п.7 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За ч.2 ст.38 КпАП України якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України вчинене було 19 травня 2020 року.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду оскаржувана постанова судді скасовується з прийняттям нової відповідно до п.3 ч.8 ст.294 КпАП України, а також враховуючи ту обставину, що на час розгляду справи Волинським апеляційним судом - 08.02.2021 року закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.2 ст.38 КпАП України, то провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.38, 294 КпАП України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020року щодо ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Провадження у справі закрити на підставі ч.7 ст.247 КпАП України, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КпАП України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.