Справа № 721/1084/21
Провадження 3/721/839/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Суддя Путильського районного суду Чернівецької області Проскурняк С.П., за участю законного представника потерпілого ОСОБА_1 розглянувши матеріали, які надійшли від Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Троїця Снятинського району Івано-Франківської області, мешканку АДРЕСА_1 , працюючу учителем Путильського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-4 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

15 вересня 2021 року ОСОБА_2 , будучи вчителем української мови Путильського ЗЗСО, під час проведення уроку в 6-А класі, у вказаному закладі вчинила булінг (цькування) психологічного характеру відносно малолітнього ОСОБА_3 , 2009 р.н., знявши з нього штани посеред класу в присутності учнів нанесла удари рукою по сідниці та тягнула його за вуха, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого. Таким чином, ОСОБА_2 вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.173-4 КУпАП.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. На вказане судове засідання, правопорушниця жодних заяв або клопотань про відкладення слухання справи не направляла, що свідчить про її не зацікавленість у розгляді справи.

Законний представник малолітнього ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 2009 року народження. Про протиправні дії ОСОБА_2 вона довідалась тільки 26.09.2021 року від місцевих жителів. Її син нічого не розказував хоча поводився підозріло, а саме вдома більше часу мовчав та уникав розмов. Після того коли вона дізналась, почала розпитувати сина, на що останній розповів, що 15 вересня 2021 року вчителька української мови ОСОБА_2 , під час проведення уроку зняла з нього штани посеред класу в присутності учнів та нанесла удари рукою по сідниці, а також тягнула його за вуха. Також повідом про те, що після інциденту, який відбувся в школі 15.09.2021 року він боявся іти до школи, у зв`язку з чим три дні після даного випадку ухилявся від відвідування уроків, а саме повідомляв матір про те, що він іде до школи хоча при цьому її не відвідував, а прогулювався лісом. Вона неодноразово зверталась до директора школи, щоб останній провів службове розслідування щодо даного випадку, але її вимоги були проігноровані. Адміністрація навчального закладу намагається будь-яким шляхом залагодити даний інцидент та захистити ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення законного представника малолітнього ОСОБА_1 , вивчивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, при цьому виходжу з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 19 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р.(редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) (надалі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно з частинам 3, 4 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.

Статтею 2 Конвенції імперативно встановлено, що держави учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких небудь інших обставин.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Частинами 1,2 статті 3, статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковану Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи органами, першочергова увага приділяється законодавчими якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, яке стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Диспозиція ч.1 ст. 173-4 КУпАП передбачає відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Виходячи з диспозиції ч.1 ст. 173-4 КУпАП булінг може вчинятися стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою (малолітньою чи неповнолітньою) особою стосовно інших учасників освітнього процесу.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 15 вересня 2021 року, будучи вчителем української мови Путильського ЗЗСО, під час проведення уроку в 6-А класі, у вказаному закладі вчинила булінг (цькування) психологічного характеру відносно малолітнього ОСОБА_3 , 2009 р.н., знявши з нього штани посеред класу в присутності учнів нанесла удари рукою по сідниці та тягнула його за вуха, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Оцінивши докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 633443 від 04.10.2021 року, особисті поясненнями ОСОБА_2 , протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.09.2021 року; пояснення малолітнього ОСОБА_3 та пояснення учнів, які були присутні під час інциденту; копію журналу відвідування за 16-17 вересня 2021 року, суд вважає, що вони зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 , адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, в зв`язку з чим за скоєне вона повинна нести відповідальність.

При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст.ст. 33-35 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь її вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що до ОСОБА_2 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу, і воно буде достатнім та необхідним для виховання правопорушника і запобігання вчинення ним нових правопорушень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 173-4 ч.1,283,284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-4 ч.1 КУпАП і за його вчинення призначити їй адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 454 грн. в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Путильський районний суд Чернівецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: С.П. Проскурняк