Справа № 647/3097/21
№ провадження 3/647/2093/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Степанюк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Берислава Херсонської області справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , працюючої приватним підприємцем, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КпАП України,

встановив:

До Бериславського районного суду Херсонської області з Бериславського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.44-3 КпАП України, від 23.11.2021 року відносно ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнала та пояснила, що вона є власницею кафе магазину за адресою АДРЕСА_3 (а не 67). ОСОБА_1 та працівники кафе є вакцинованим, що підтверджується відповідними сертифікатами. На момент приймання відвідувачів, персонал завжди знаходиться у масках та повністю виконує карантинні норми. 21.11.2021 року до кафе завітав незнайомий чоловік, який при вході повідомив, що має сертифікат, але не показав його. Хлопець, за час перебування в кафе, поводив себе агресивно, його неодноразово просили покинути приміщення, але останній на це не реагував. Через деякий час, відвідувач зателефонував до поліції та повідомив про крадіжку належного йому телефону та коштів. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_1 повідомила їм про обставини, що відбувалися в кафе та пояснила, що карантинні обмеження не порушувала. Крім того, під час патрулювання поліцейські постійно перевіряють та нагадують про дотримання правил карантину та відповідальність за їх порушення. Просила провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши адміністративні матеріали, судом встановлено наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №440801 від 23.11.2021 року, 21.11.2021 року о 04-21 год. ОСОБА_1 , будучи посадовою особою ФОП « ОСОБА_2 », знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , не вжила заходів щодо прийому відвідувачів у кафе-магазині, які не мали сертифікатів від COVID-19, чим порушила п.п. 1 п. 3-5 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року та скоїла правопорушення, передбачене ч. 1 ст.44-3 КпАП України.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 21.11.2021 року, доданих до протоколу, вбачається, що остання працює відповідно до встановленого графіку в кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 , продавчиня ОСОБА_3 , прибиральниця ОСОБА_4 мали сертифікати про здійснення щеплення від «Covid-19».

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_5 від 21.11.2021 року, доданих до протоколу, вбачається, що 20.11.2021 року вона знаходилася в кафе-бар «Шах», при цьому сертифікату про здійснення щеплення від «Covid-19» не мала.

З письмових пояснень ОСОБА_6 від 21.11.2021 року, доданих до протоколу, вбачається, що 20.11.2021 року ввечері перебував в місцевому барі-кафе «Шах» в с. Львове Бериславського району Херсонської області, без наявного сертифіката про вакцинацію від хвороби «Covid-19», з персоналу закладу про наявність сертифікату ніхто не запитував та вільно пропустили до закладу відпочивати. ОСОБА_6 сертифікату про вакцинацію не має взагалі, оскільки не вакцинувався.

З рапорту начальника СРПП Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області Козакова О. від 21.11.2021 року вбачається, що 20.11.2021 року о 03.00 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що в с. Львове в барі у останнього за невідомих обставин зникли гроші та телефон. Під час виїзду на місце події, було виявлено факт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КпАП України.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області №69 від 29.12.2017 року, погоджено графік роботи кафе ФОП « ОСОБА_7 », що знаходиться по АДРЕСА_3 .

Судом також було досліджено документи, надані особою, яка притягується до адміністративної відповідальності:

За випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 22.05.2014 року.

Згідно із договором купівлі-продажу від 21.09.2017 року, ОСОБА_1 є власницею кафе-магазину, що розташований за адресою АДРЕСА_3 , який має наступні характеристики: кафе літ. А, загальна площа 137,3 кв.м., магазин літ. А-1, загальна площа 36,7 кв.м., при ньому є навіс літ.Б, сарай літ.В, туалет літ.Г.

Відповідно до наказу №2 ФОП ОСОБА_1 від 01.01.2021 року, затверджено та введено в дію з 01.01.2021 року штатний розпис у кількості 2 (дві) штатних одиниці з місячним фондом заробітної плати 12 000, 00 грн.

За довідками про проходження вакцинації, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , пройшли повний курс вакцинації.

Відповідно до ст.7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ч.1 ст. 44-3 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Частина 1 статті 44-3 КпАП України є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи. Тобто, для встановлення в діях правопорушника складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, необхідно з`ясувати, норми якого саме нормативно-правового акту, що встановлює відповідні правила, не дотрималася особа.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до п.1 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України запроваджено карантин.

Підпунктом 1 п.3-5 постанови КМУ №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року (в редакції, яка діяла на час складання протоколу), передбачено, що на території регіонів, на яких установлений червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється: приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос і закладів громадського харчування в аеропортах.

Обмеження, передбачені підпунктами 1-7, 9, 14 та 16 цього пункту, не застосовуються за умови наявності у всіх учасників (відвідувачів, користувачів), крім осіб, які не досягли 18 років, та організаторів заходу (співробітників закладу, ринку) негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до здійснення заходу (відвідування закладу, ринку), або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, міжнародного, внутрішнього сертифіката або іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини або двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції або одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія).

Згідно із протоколом №37 позачергового засідання Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 12.10.2021 року на території Херсонської області з 00 год. 00 хв. 15 жовтня встановлено червоний рівень епідемічної небезпеки.

Згідно із ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 рішення від 06.09.2005 року), суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Частини 1 та 2 статті 6 Конвенції передбачають, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ч.2 ст.254 КпАП України, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З матеріалів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , вбачається, що факт порушення було виявлено 21.11.2021 року. У цей же день було відібрано пояснення відвідувачів кафе-магазину.

Разом із тим, в порушення ч.2 ст.254 КпАП України, протокол було складено 23.11.2021 року, тобто пізніше 24 годин з моменту виявлення особи.

Згідно із ч.1 ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В порушення даної норми, у протоколі не зазначено свідків правопорушення, зазначено лише, що до протоколу додаються матеріали ІТС ІПНПУ № 7913 від 21.11.2021 року. Проте, у такому разі суд позбавлений можливості викликати та допитати у якості свідків осіб, пояснення яких стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, з метою перевірки дій персоналу кафе щодо дотримання вимог п.п. 1 п. 3-5 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року.

Крім того, в порушення ч.1 ст.256 КпАП України, суть адміністративного правопорушення у протоколі викладена неконкретизованою, а саме не зазначено відомостей про відвідувачів, які не мали сертифікату про повний курс щеплення від COVID-19.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено місце його вчинення АДРЕСА_3 , а відповідно до наданих документів ФОП ОСОБА_2 здійснює діяльність у кафе-магазині за адресою АДРЕСА_3 .

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, обставина що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням положень, викладених у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії», щодо неможливості суду за результатами дослідження доказів уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, усувати розбіжності та неточності, які мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, після чого притягувати особу до відповідальності, зважаючи, що це становитиме порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України.

Керуючись ст. ст. 164, 247, 283-285 КпАП України, суд

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КпАП України закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Суддя О.О.Корсаненкова