П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., представника митниці Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Галицької митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Миколаївська область, місце роботи водій ТОВ «Оріон-Авто», місце проживання АДРЕСА_1 ,

за ст.471 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 07 жовтня 2020 року близько 23 години 15 хвилин громадянин України ОСОБА_1 в якості водія рейсового автобуса марки «Van Нооl» модель «Т-916 Arson», реєстраційний номер НОМЕР_1 прямував з Республіки Польща в Україну через пункт пропуску "Краківець-Корчова" митного поста "Яворів" Галицької митниці Держмитслужби, смугою митного контролю - «червоний коридор». Перед початком митного контролю гр. ОСОБА_1 було видано для заповнення митну декларацію та роз`яснено митні правила. В ході проведення письмового декларування гр. ОСОБА_1 заявив про наявність у нього чотирьох автомобільних дисків бувших у користуванні загальною вагою 50,00 кг. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем №181», під час проведення митного огляду в багажному відділенні транспортного засобу у п`яти сумках без ознак приховування виявлено незадекларовані за встановленою формою товари, а саме: книги різних авторів, видані на території Російської Федерації в загальній кількості 179 шт. без зовнішніх ознак користування. Згідно наданих письмових пояснень, ОСОБА_1 визнав факт перевезення та недекларування ним предметів правопорушення. Документів, що підтверджують вартість товару ОСОБА_1 до митного оформлення не надав. Таким чином, відповідно до протоколу, гр. України ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України вищевказаний товар шляхом недекларування тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування та кількість) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковано за ст.472 МК України, як переміщення через митний кордон України вищевказаного товару шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовiрних вiдомостей про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

В ході розгляду справи захисник факт правопорушення заперечила. Вказала, що дійсно наведений у протоклі товар був виявлений у автобусі при перетині митного кордону, однак не належить водію. Також, ОСОБА_1 не мав умислу на приховування від митного органу будь-яких товарів, їх незаконне переміщення через митний кордон, недекларування чи нез`явлення точних відомостей про них, що зокрема підтверджується декларуванням усього наявного у нього товару. Зазначила, що висновок експертизи наданий митним органом про вартість товарів є недопустимим і не повинен братися до уваги судом. При визначенні вартості переміщуваного товару просила врахувати інвойс Nr.BWS-1675 dd 01.10.2020 року, згідно якого власником вантажу є Konrad Rutkowski, вартість товару становить 498 євро 25 центів, а тому у ОСОБА_1 не було обов`язку декларувати переміщуваний товар. Просила закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Представник Галицької митниці Держмитслужби в судовому засіданні протокол підтримав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, приходжу до наступного висновку.

За положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Згідно ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 472 Митного кодексу України, недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Основним безпосереднім об`єктом правопорушення за даною нормою закону є встановлений порядок переміщення товарів та ТЗ через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність умислу чи необережності, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює, чи може та повинен передбачати обставини і характер незаконного недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Правила декларування визначені ст.ст. 257-269 Митного кодексу України.

Статтею 257 МК України, визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 Митного кодексу України, у разі вчинення порушення митних правил під час здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, передбачену Митним кодексом України адміністративну відповідальність в повній мірі несе декларант.

Частина 2 ст. 459 Митного кодексу України встановлює, що суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств. Посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку (п. 43 ст. 4 Митного кодексу України).

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, на думку уповноважених осіб митного органу, дії ОСОБА_1 , як водія автобуса, полягали в порушенні процедури декларування та недекларування за встановленою формою, передбаченою ст. 257 МК України, точних відомостей про найменування та кількість товару, що підлягає обов`язковому декларуванню.

Фактично підставою для складення протоколу про порушення митних правил стала митна декларація подана ОСОБА_1 від 07.10.2020 року та виявлений у автобусі не задекларований товар - книги.

Вартість виявленого та вилученого товару, відповідно до наданого експертом Львівського відділу з питань експертизи та досліджень СЛЕД Держмитслужби висновку від 17.11.2020 року №-0955, складає 61 644,37 гривень.

Таким чином, з врахуванням переміщення автобусу по «червоному коридору», уповноважені представники митного органу вказують, що виявлений товар підлягав обов`язковому декларуванню.

Однак, при складанні протоколу про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 , митним органом не були враховано наступні обставини.

ОСОБА_1 , відповідно до наявних у матеріалах справи письмових пояснень, належність йому вказаного у протоколі товару заперечив. У своїх письмових поясненнях вказав, що дані книги отримав у невідомого чоловіка у м. Познань, як передачу до м. Миколаєва за грошову винагороду.

За вимогами ч.3 ст.335 МК України, разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості.

У свою чергу, ОСОБА_1 документів, які б підтверджували вартість товарів митному органу не подав.

В ході судового провадження представником ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи оригінал Інвойсу інвойс Nr.BWS-1675 dd від 01.10.2020 року, згідно якого власником вантажу(товару) є Konrad Rutkowski, вартість товару становить 498 євро 25 центів.

Відповідно до ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є зокрема рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) (ч.2 ст.53 МК України).

З огляду на наведене, суд бере до уваги наданий представником ОСОБА_1 інвойс від 01.10.2020 року, як належний доказ по справі, адже такий містить точні дані про кількість, найменування та ціну фактично сплачену за товар, виданий продавцем такого товару, стосується безпосередньо обставин справи. В свою чергу при складанні наданого експертом Львівського відділу з питань експертизи та досліджень СЛЕД Держмитслужби висновку від 17.11.2020 року №-0955 використовувався порівняльний аналіз, який передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібних товарів з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та досліджуваними об`єктами. Отже, наданий стороною інвойс не був врахований експертом, водночас він містить точні дані про товар, зокрема про його вартість. В ході розгляду справи не встановлено жодних обставин, які ставлять під сумнів допустимість наданого стороною захисту вищенаведеного доказу.

Таким чином, суд вважає встановленим, що переміщуваний та виявлений товар не належав ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.374 МК України, товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Частиною 4 ст.374 МК України передбачено, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

З врахуванням ціни переміщуваного товару, яка становить 498 євро 25 центів, такий не підлягав обов`язковому декларуванню. В свою чергу, вага задекларованого ОСОБА_1 товару не перевищувала 50 кг.

Відтак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умисних противоправних, винних дій, оскільки даних про те, що у нього був обов`язок зазначати у митній декларації виявлені під час проходження митного контролю речі та він умисно не зробив цього, в ході розгляду справи не здобуто. Крім того, в ході розгляду справи, не здобуто жодного доказу, що даний товар належить саме ОСОБА_1 .

Таким чином, відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 намагався навмисно чи з необережності перемістити товари через митний кордон України, з порушенням положень чинного законодавства, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Виходячи з вищенаведених доводів та мотивів, суд приходить до переконання, що докази, долучені митним органом до протоколу, на підтвердження вини ОСОБА_1 не доводять факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

Якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, ці товари, транспортні засоби можуть бути видані власникові або уповноваженій ним особі лише після здійснення їх митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися. При цьому у разі припинення провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення витрати митного органу на зберігання зазначених вище товарів, транспортних засобів власником цих товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою не відшкодовуються (ч.3 ст.243 МК України).

За даних обставин, враховуючи вищенаведені доводи та мотиви, провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, а товар слід повернути ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 247, 251 КУпАП, ст.ст.458, 467, 483, 527 МК України

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 Митного кодексу України закрити.

Вилучений, згідно протоколу про порушення митних правил №2019/20900/20 від 08 жовтня 2020 року повернути ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.