06.12.2021
Справа № 744/846/21
Провадження № 3/744/441/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі Фільчаговій Г. В.,

за участю:

захисника Голика Є. В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Семенівка Чернігівської області, українця, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 382755 від 26 липня 2021 року, ОСОБА_1 26 липня 2021 року о 13 годині 37 хвилині в місті Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області по вулиці Сонячній біля будинку 7, керував автомобілем BMW-325, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Алкофор-505» № 06717.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не визнав повністю та пояснив про те, що 26 липня 2021 року він алкогольні напої не вживав, зранку працював на будівництві у свого знайомого, де втомився. Потім з 09 до 13 години спав на річці, де йому напікло голову. Потім поїхав до знайомого токаря у справах. По дорозі йому стало погано, (запаморочення голови, слабкість). Він став їхати потиху. На вулиці Сонячній у місті Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за керування автомобілем без ременя безпеки. Факт керування ним автомобілем без ременя безпеки ОСОБА_1 не заперечує. За це відносно нього було винесено постанову про накладення штрафу, який він сплатив. ОСОБА_1 також запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера на місці зупинки. ОСОБА_1 погодився. Після продуття алкотестера ОСОБА_1 працівники поліції не пред`явили результат тесту, а одразу поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення, у якому ОСОБА_1 розписався. Після продуття алкотестера цей прилад деякий час залишався поза полем зору ОСОБА_1 , принтера він взагалі не бачив. Після складання протоколу звідкісь принесли письмовий результат тестування на алкоголь, у якому ОСОБА_1 розписався на пропозицію поліцейських. Де та на чому роздруковували результат тестування він не знає. У ОСОБА_1 є сумніви щодо того, що результати тесту, які містяться в матеріалах справи, є результатами саме його тестування, а не тестування іншої особи.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який не визнає свою вину, захисника Голика Є. В., який вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому що результат тестування на алкоголь необхідно, на його думку визнати недопустимим доказом, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважає, що наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами за наступних обставин.

ОСОБА_1 ставиться до вини порушення підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На відеозапису, який міститься в матеріалах справи, видно, що після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціального технічного засобу одразу не було роздруковано результат тестування на алкоголь. Працівник поліції до роздрукування результату тестування на алкоголь почав складати протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 . З роздруківкою результату тестування ОСОБА_1 ознайомили після складення протоколу.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 382755 від 26 липня 2021 року, складеному відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено час його складення 13 година 46 хвилин.

Проте у роздрукованому результаті тестування ОСОБА_1 на алкоголь до вказаного протоколу зазначено дату «26.07.2021» та час «13.50», що викликає розумні сумніви щодо належності цього результату тестування саме до цього протоколу.

Вказана обставина, вказує на недопустимість як доказу у даній справі роздрукованого результату тестування ОСОБА_1 на алкоголь до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 382755 від 26 липня 2021 року, який є основним доказом у справі.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року ) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

ЄСПЛ зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України містить норми прямої дії, а згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка знаходиться в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності із статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 23 квітня 1997 року підлягає поверненню ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 221, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 23 квітня 1997 року -повернути ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області.

Суддя: С. В. Смага