Справа № 450/4888/21 Провадження № 3/450/2387/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Данилів Є.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

за ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 284193 від 30.10.2021 року та доданих до нього матеріалів 30.10.2021 року о 15 год. 35 хв. в с. Сокільники, вул. Стрийська, 30 Пустомитівський район Львівська область водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Шкода Октавіа Комбі» д.н.з. НОМЕР_1 при здійсненні повороту ліворуч не надав переваги в русі автомобілю « Тойота Рав 4» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в крайній правій смузі зустрічного напрямку. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.4 ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 ставиться в провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У судове засідання з`явився вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив, що правил дорожнього руху не порушував.

Дослідивши наявні у справі докази, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

За змістом диспозиція ст. 124 КУпАП особа підлягає адміністративні відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При судовому розгляді цієї справи, на виконання п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» підлягає встановленню причиново наслідковий зв`язок між діями учасників ДТП та настанням ДТП.

Пунктом 7 даної встановлено, що у випадках, коли суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

За змістом п 2.3. б, д ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

За змістом п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За змістом п. 16.6 ПДР України повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Шкода Октавіа Комбі» д.н.з. НОМЕР_1 повинен був керуватися вимогами п.п 1.4, 10.4 та 16.6 чинних ПДР.

В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Тойота Рав 4» д.н.з. НОМЕР_2 повинен був керуватися вимогами п.п 8.1., 8.4 ґ), 11.1 та вимогами дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» розділу 33 чинних ПДР України.

Дії водія ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем «Тойота Рав 4» д.н.з. НОМЕР_2 здійснював проїзд перехрестя всупереч необхідних вимог напрямку руху по смугах, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної пригоди.

В діях водія ОСОБА_1 , який перед виконанням маневру лівого повороту переконався, що своїми діями не створює перешкод чи небезпеки автопоїзду, який знаходився в крайній лівій смузі зустрічного напрямку, а виконуючи маневр був позбавлений можливості виконати вимогу по наданню переваги в русі автомобілям, які б рухалися у крайній правій смузі зустрічного напрямку і виконували маневр правого повороту, через неналежний рух по смугах автомобіля «Тойота Рав 4» д.н.з. НОМЕР_2 , не вбачається невідповідностей вимогам чинних ПДР, які б знаходилися в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної пригоди.

Разом з цим, водій ОСОБА_1 міг розраховувати на те, що в правій крайній смузі зустрічного напрямку, не повинно бути автомобілів, які рухаються прямо.

З показань водія ОСОБА_1 вбачається, що рух в межах перехрестя на якому відбулося зіткнення йому відомий, тобто він знав, що крайня права смуга призначена лише для повороту праворуч.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Таким чином, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Іreland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. З урахуванням встановлених судом обставин, того факту, що ОСОБА_1 мав право розраховувати на відсутність порушення ПДР України з боку іншого учасника дорожнього руху, суд прийшов до висновку, що дії водія ОСОБА_1 не були причиною настання ДТП.

На підставі наведеного, а також враховуючи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та наслідками дорожньо-транспортної пригоди, суд прийшов до висновку, що провадження у справі № 450/4888/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 283, 284 КУпАП,

постановив:

провадження у справі № 450/4888/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, - закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Є. О. Данилів