Роздільнянський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 511/12/21

номер провадження 3/511/31/21

15.02.2021року Роздільнянський районний суд Одеської області Іванова О. В. розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 28.12.2020 року о 10 год. 00 хв., в с. Шеметово, вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 213CDI», н/з НОМЕР_1 та став учасником дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події не дочекавшись співробітників поліції, чим порушив п. 2.10-а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідність за ст. 122-4 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибув, про час та місце розгляду адміністративних матеріалів був сповіщений належним чином, про що в справі є відповідні докази, будь-яких пояснень, заперечень та жодних доказів на спростування вище викладеного до суду не надав.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили.

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 , своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, а його провина у вчиненні зазначеного правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 097535 від 28.12.2020 року, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення;

-схемою місця ДТП, яка сталася 28.12.2020 року об 10.00год. в с. Шеметово Роздільнянського району по вул. Центральна, за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Автомобіль ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження лівого дзеркала заднього виду та подряпини; автомобіль ОСОБА_1 отримав деформацію лівого дзеркала заднього виду;

-поясненнями ОСОБА_1 від 28.12.2020 року, в яких він поясняв, що 28.12.2020 року при виїзді з села Шеметово його машину зачепив водій на машині «VOLKSWAGEN Caddy» з номерним знаком НОМЕР_2 . Після зіткнення останні поїхав далі. Здійснивши розворот, йому вдалося наздогнати «VOLKSWAGEN Caddy» приблизно через 5 метрів. Водій автомобіля «VOLKSWAGEN Caddy» свою вину не визнав, хоча на його машині були сліди зіткнення, які ОСОБА_1 зняв на свій телефон та викликав наряд поліції. Зазначив, що від зіткнення постраждалих осіб не було;

-поясненнями ОСОБА_2 від 28.12.2020 року, який поясняв, що 28.12.2020 року він на власному автомобілі «VOLKSWAGEN Caddy» н/з НОМЕР_2 рухався з м. Одеса до м. Роздільна, приблизно біля с. Шеметово ним був здійснений роз`їзд з іншим автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 213CDI», н/з НОМЕР_1 та ймовірно здійснилось зіткнення його автомобіля з іншим боковими дзеркалами. Оскільки він не зрозумів, що відбулося, продовжив рух. Через деякий час, його наздогнав водій автомобіля з яким він роз`їхався та при огляді автомобіля «VOLKSWAGEN Caddy» було виявлено пошкодження бокового дзеркала. При огляді місця ДТП працівниками поліції були складені протоколи.

Відповідно до довідки Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від 05.01.2021 року, згідно облікових даних адміністративної практики, ОСОБА_1 впродовж календарного року не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, отримане посвідчення водія не вилучалось.

З вищевикладеного та досліджених судом доказів випливає, що ОСОБА_1 , порушуючи вимогип.2.10-а Правил дорожнього руху України, які відповідно передбачають, що уразі причетності до дорожньо транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до п. 8 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, якщо при ДТП один з його учасників зник з місця пригоди, поліцейський оформляє схему місця ДТП, відбирає пояснення в потерпілого, свідків (у разі їх наявності), встановлює наявність засобів зовнішнього відео-, фотоспостереження та невідкладно повідомляє уповноважену особу підрозділу поліції, відповідальну за розшук осіб, що зникли з місця ДТП. Остання зобов`язана вжити всіх можливих заходів для встановлення винуватців ДТП та обставин її вчинення в найкоротший строк, але не більше двох місяців.

Диспозицією ст.122-4 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Аналізом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, встановлено обов`язковість наявності події дорожньо-транспортної пригоди та доведеність обставин залишення водієм, причетним до її виникнення, місця ДТП.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Аналізом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, встановлено обов`язковість наявності двох взаємопов`язаних умов, які визначають подію: 1) дорожньо-транспортної пригоди; 2) доведеність обставин залишення водієм, причетним до її виникнення, місця ДТП.

Як слідує з письмових пояснень ОСОБА_1 не вчиняв ДТП, яке згідно протоколу про адміністративне правопорушення мало місце 28.12.2020 року та залишав місця ДТП, оскільки наздоганяв винну в ДТП особу.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсність умисного залишення ОСОБА_1 місця ДТП, а відтак і наявність в його діях ознак складу, передбаченого ст.122-4 КУпАП за порушення вимог п.2.10 ПДР України суду не надано, а в ході судового розгляду не встановлено.

Крім того, водій ОСОБА_2 28.01.2021 та 01.02.2021 року постановами Роздільнянського районного суду Одеської області визнаний винуватим за скоєння ДТП (ст.124КУпАП) та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний(ст.122-4КУпАП). які відбулися 28.12.2020 року за участю водія ОСОБА_1 .

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні, достатні, допустимі та достовірні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 КУпАП.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Держава має організувати свою правову систему таким чином, щоб їх правоохоронні органи могли дотримуватись зобов`язань щодо уникнення порушень прав і свобод людини, принципу верховенства права, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суддя виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Формалізований підхід поліцейських до оформлення матеріалів, не з`ясування всіх обставин з наданням їм належної оцінки, суд розцінює як свідчення необ`єктивності під час складання матеріалів про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП.

Відповідно до ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП; 3) закриття справи.

Враховуючи, що встановлені судом обставини в своїй сукупності з наявними доказами не доводять наявність в діях ОСОБА_4 складу інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, тому суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір в порядку ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.122-4, 245, 247 ч.1 п.1, 268, 280, 283, 287-289 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Суддя: О. В. Іванова

Постанова набрала законної сили "______" ____________20___р.

Срок предґявлення до виконання постанови 3 місяці.