КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4892/2021 Доповідач-суддя Матвієнко Ю.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та захисника адвоката Радченка Михайла Григоровича на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп. на користь держави.

Постановою суду встановлено, що 09.05.2021 року приблизно о 00 год. 20 хв. біля буд. № 21/6 по вул. Харківське шосе в м. Києві ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820", який зафіксував перевищення рівню алкоголю в крові водія із цифровим показником - 0,94 %.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила п.п. а п. 2.9 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та її захисник адвокат Радченко М.Г. подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 та адвокат Радченко М.Г. посилались на те, що постанова є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянти посилались на те, що суддею першої інстанції під час розгляду справи не надано оцінки клопотанню адвоката від 19 серпня 2021 року про закриття провадження по справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні досліджувався лише відеозапис, де було зафіксовано газоаналізатором «Drager Alcotest 6820» перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, однак суддею залишено поза увагою порушення прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Також апелянт посилався на те, що в матеріалах справи відсутні дані про причини зупинки транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 , та які саме вимоги правил дорожнього руху вона порушила. Також апелянту не були забезпечені права у відповідності до вимог ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а в протоколі відсутні дані про долучення відеоматеріалів із нагрудної камери поліцейського АА-00758. При цьому, відеофайли, які долучені до справи вказують на те, що невідомо яка посадова особа здійснювала документування.

Крім того, апелянти у скарзі наголошують, що диск з відеофайлами містить дані, які підтверджують грубі порушення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а саме працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 її права, в протокол внесли недостовірні дані про час правопорушення, а відеофайл 8 містить дані непристойного ставлення поліцейських по відношенню до ОСОБА_1 .

Також, в апеляційній скарзі міститься посилання на те, що прилад «Drager Alcotest 6820" відповідно до роздрукованих даних веб-сайту ua.sinoptik показав невірні показники температури повітря (+16 градусів за Цельсієм), тоді як 09 травня 2021 року температура в м. Києві була + 6 градусів за Цельсієм, тому даний прилад не був підготовлений належним чином для отримання правильних показників проб на вміст алкоголю.

Вищенаведене у своїй сукупності є підставою для висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Радченка М.Г., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, зібраними у справі доказами є: протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 171188 від 09.05.2021 року; результат тесту, отриманий о 00-40 09.05.2021 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського; розписка про доставлення транспортного засобу від 09.05.2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так само за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, диспозицією ч. 1 статті 130 КУпАП охоплюються одразу три склади адміністративного правопорушення: по-перше, керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Кожен склад складає окреме правопорушення.

Відповідно до п. 4 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства. Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається у двох примірниках, один з яких вручається особі, щодо якої проводився цей огляд. У разі виявлення стану алкогольного сп`яніння в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп`яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності).

Згідно п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності

Таким чином, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 171188 від 09.05.2021 року, складеним та підписаним уповноваженою на це особою (а.с.1);

- результатом тесту, отриманим о 00-40 09.05.2021 року, згідно якого у повітрі, видихнутому ОСОБА_1 , рівень алкоголю становить 0.94 проміле (а.с.2);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 погодилась з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», який показав результат - 0.94 проміле (а.с.3);

- диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, при перегляді якого підтверджується та обставина, що при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці було встановлено, що ОСОБА_1 09.05.2021 року керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки у повітрі, видихнутому нею, рівень алкоголю становив 0.94 проміле (а.с.5).

Згідно п.п. а п. 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , яка реалізувала своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодилась нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09 травня 2021 року у м. Києві керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено на місці в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів.

Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності (п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103).

Зважаючи на те, що в результаті огляду було встановлено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 погодилась з результатами такого огляду, що підтверджується її підписами в актах огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 допустила порушення п.п. а п. 2.9 ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Як вбачається з відеозапису фіксації самої процедури огляду, проведеного за допомогою технічного приладу на місці зупинки транспортного засобу, працівник поліції у встановленому порядку надає прилад «Drager Alcotest 6820» ОСОБА_1 для проведення тесту. Також, з відеозапису чітко вбачається, що водій була повідомлена про проведення відеофіксації, їй неодноразово роз`яснювався порядок проходження огляду на механічному газоаналізаторі, було ознайомлено з результатами тестування та роз`яснено її права. ОСОБА_1 погодилась з встановленим результатом свого огляду та особисто зазначила про вживання нею спиртного. Заперечення щодо результату огляду та самої процедури від ОСОБА_1 не надходили.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінки клопотанню щодо закриття провадження по справі за відсутності складу адміністративного правопорушення не являються підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні дані про причини зупинки транспортного засобу, а також незабезпечення прав у відповідності до вимог ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, не спростовують обгрунтованості висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина підтверджується результатом тесту та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, підписаним правопорушником.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, порушень вищезазначених Інструкції, Порядку та вимог ст. 266 КУпАП допущено не було. ОСОБА_1 при можливій недовірі до працівників поліції, як і в разі незгоди з результатом тесту, мала беззаперечну змогу скористатися своїм правом та пройти відповідний огляд у медичній установі, довести свою позицію, разом з цим, як зазначалося вище, апелянт погодилась з встановленим результатом огляду та не заперечувала його, зазначивши, що дійсно вживала алкогольні напої. В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій тощо) апеляційному суду не надано.

Відхиляються апеляційним судом і доводи скарги про відсутність у протоколі даних про долучення відеоматеріалів із нагрудної камери АА-00758, оскільки у протоколі зазначено про здійснення відеофіксації на нагрудну камеру АА-00758 (а.с.1), тому доводи про необхідність зазначення у ньому про долучення відеоматеріалів, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як намаганням ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене правопорушення. При цьому, сама ОСОБА_1 в апеляційному суді не заперечувала події, зафіксовані на відеозапису.

Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу марки "Drager Alcotest 6820", який не був підготовлений належним чином для отримання правильних показників проб на вміст алкоголю, виходячи з наступного.

Так, п. 1 ст. 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність регламентовано, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавались Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.

Таким чином, газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Safety AG & Co KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки "Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається" встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 і становить 1 рік.

В даному конкретному випадку останнє калібрування приладу "Drager Alcotest-6820" відбулось 02.12.2020 року, тобто на час його застосування для визначення стану сп`яніння ОСОБА_1 09.05.2021 року, він був придатний для використання, оскільки його наступне калібрування мало відбуватись лише 02.12.2021 року. Дата калібрування зазначена у результатах тесту, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення.

За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013.

Всі види газоаналізаторів "Drager Alcotest" зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з переліком, затвердженим наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529, що свідчить про правомірність використання приладу "Drager Alcotest-6820" працівниками поліції під час виконання своїх службових обов`язків та спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Доводи скарги про те, що покази приладу "Drager Alcotest-6820"є хибними, оскільки при тестуванні були застосовані невірні температурні показники, згідно даних веб-сайту ua.sinoptik від 09.05.2021 року, відхиляються апеляційним судом, оскільки даний прилад за його технічними характеристиками температуру навколишнього середовища вимірює автоматично, а не в ручному режимі, крім того, до апеляційної скарги не додано доказів, які б підтверджували залежність показів "Drager Alcotest-6820" від температурного режиму навколишнього середовища.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди апелянтів з оскаржуваною постановою.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 та її адвоката з приводу відсутності в її діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах Серявін та інші проти України, Трофимчук проти України, Проніна проти України). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУПАП.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 та її адвоката Радченка М.Г. підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника адвоката Радченка Михайла Григоровича - залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О.Матвієнко