КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/5299/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року місто Київ

справа № 760/28054/21

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В.,

за участю:

представника Київської митниці Держмитслужби України Панькіна Дмитра Валерійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби України на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення митних правил, передбачених ст.471 Митного кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Вилучені відповідно до протоколу грошові кошти в сумі 1300 доларів СШАповернуто ОСОБА_1 .

Не погодилась з вказаною постановою суду першої інстанції, Київська митниця Держмитслужби України подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року та постановити нову, якою визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, застосувати до неї стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією вилучених предметів правопорушення, а саме грошових коштів в сумі 1300 доларів США.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що постанова суду є незаконною, винесена без врахування дійсних обставин справи та норм чинного законодавства.

Зазначала, що в силу положень ст.471 МК України конфіскація товарів, обмежених законодавством України до переміщення через митний кордон України є обов`язковим видом стягнення, який застосовується до осіб, які формою проходження митного контролю обрали проходження через «зелений коридор».

Вказувала, що постанову суду першої інстанції не відповідає меті адміністративного стягнення та не сприяє вихованню порушника в дусі додержання чинного законодавства України.

26 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказувала на те, що вона повністю визнає вину у вчиненні правопорушення, однак не мала умислу на порушення митних правил, готівку переміщувала без ознак приховування. У вчиненому щиро розкаюється. Зазначала, що вона прилетіла в Україну до своєї малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає та навчається в місті Києві, в той час як її чоловік ОСОБА_4 перебуває в Ірані та не зможе прибути в Україну в найближчі 7 місяців. Посилалася на те, що протягом цього часу вона з донькою буде жити в місті Києві та їм потрібні кошти на житло, харчування, проїзд, медичні послуги, навчання, оскільки її донька відвідує школу та дантиста. Вказувала на те, що вона мала при собі суму коштів, яка відповідає її витратам та витратам її малолітньої дитини.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Київської митниці Держмитслужби України Панькін Д.В. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У відзиві на апеляційну скаргу, остання просила розглядати справу у її відсутність.

А відтак, суд апеляційної інстанції вважає неявку ОСОБА_1 такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи та вважає можливим розглядати справу за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Панькіна Д.В., проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на положення ст.ст.251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Стаття 471 МК України передбачає відповідальність за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Об`єктивна сторона правопорушення за ст.471 МК України полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в зеленому коридорі, тобто в зоні спрощеного митного контролю.

Відповідно до ч.ч.2, 4, 5 ст.366 МК України канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Громадянин самостійно обирає «зелений коридор» або «червоний коридор» для проходження митного контролю.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території, та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Приписами ч.3 ст.197 МК України встановлено обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), які можуть встановлюватися Національним банком України.

Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року №3, визначено порядок ввезення, пересилання на митну територію України, вивезення, пересилання з митної території України або транзит через митну територію України фізичними особами, юридичними особами та банками готівкової валюти і банківських металів.

Відповідно до пунктів 5, 6 Положення фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу; фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Однак аналіз зазначеної правової норми у поєднанні із положеннями ст.197 МК України вказує на те, що обмеження щодо переміщення валютних цінностей через митний кордон України та порядок їх переміщення, у тому числі особливості декларування та визначення граничних сум, які підлягають письмовому або усному декларуванню, не є тотожними поняттями.

Зі змісту Положення вбачається, що ним встановлюється саме порядок переміщення готівкової валюти через митний кордон України та граничної суми переміщення готівкової валюти за умови її усного декларування, що не є тотожним встановленню обмежень щодо переміщення валюти, оскільки при цьому не вимагається надання будь-яких дозволів на таке переміщення, що є однією з ознак, якими характеризуються товари, обмежені до переміщення через митний кордон України.

При цьому закон не визначає застережень щодо можливості обрання іншого порядку переміщення таких предметів.

При вирішенні питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2021 року о 16 год. 00 хв. для проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль» поступила громадянка Ірану ОСОБА_1 , що прибула до України з Туреччини, м. Стамбул, авіарейсом ТК 1255 авіакомпанії «Турецькі Авіалінії», яка для проходження митного контролю своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч.5 ст.366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчила факти, що мають юридичне значення.

При усному опитуванні на запитання співробітників митниці громадянка Ірану ОСОБА_1 повідомила, що переміщує через митний кордон України близько 11000 - 12000 доларів США. Під час митного огляду громадянкою було видано готівку в розмірі 13000 доларів США, що знаходилася у двох відкритих паперових конвертах, в одному з відділень жіночої сумки пасажирки (ручна поклажа). Готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів ОСОБА_1 , вся валюта належить їй особисто.

З виявленої суми готівки громадянці Ірану ОСОБА_1 було пропущено 11700 доларів США (еквівалент 9985 євро станом на 24 вересня 2021 року), вилучено - 1300 доларів США.

Оскільки громадянка Ірану ОСОБА_1 самостійно, своїми діями, що були виражені у обранні для проходження митного контролю переміщуваною ним готівкової валюти обрав канал, що позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор», та на момент проходження митного контролю, належним чином заповненої митної декларації до митного оформлення не подала - в діях та бездіяльності ОСОБА_1 вбачається порушення встановленого ст.366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що в свою чергу, має ознаки наявності у діях та бездіяльності вказаної особи порушення митних правил, визначеного положеннями ст.471 МК України.

Прийнявши до уваги вищевикладене, співробітниками митниці відносно ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил №3341/10000/21 від 24 вересня 2021 року. За протоколом про порушення митних правил, на підставі положень ч.3 ст.197, ст.511 МК України у ОСОБА_1 вилучено предмет правопорушення - 1300 доларів США.

Оскільки ОСОБА_1 своїми діями обрала порядок проходження митного контролю через зону спрощеного митного контролю «зелений коридор», де не передбачено наявність у пасажира предметів, на переміщення яких через митний кордон України встановлено певний порядок, то, таким чином, переміщуючи через зону спрощеного митного контролю валютні цінності у розмірі більше 10000 Євро, остання вчинила дії, які мають ознаки порушення митних правил, відповідальність за які передбачено ст.471 МК України.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.471 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. є законним і обґрунтованим, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому, фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та юридична кваліфікація її дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі представником Київської митниці не оспорюються.

Також, суд апеляційної інстанції вважає вмотивованим рішення суду першої інстанції в частині не застосування до ОСОБА_1 конфіскації грошових коштів, які були вилучені в неї в розмірі 1300 доларів США, що передбачено санкцією ст.471 МК України, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 митну декларацію не заповнювала. Грошові кошти є особистою власністю та значною сумою, які необхідні їй для проживання з малолітньою донькою протягом 8 місяців в України.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 навмисно прагнула обійти митні правила.

Також в протоколі про порушення митних правил відсутні докази, які підтверджували б заподіяння шкоди державним чи суспільним інтересам.

Оскільки держава не зазнала ніяких збитків, внаслідок невнесення ОСОБА_1 відомостей до митної декларації, діяння, вчинене останньою, не завдало майнової шкоди державі.

Застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.

Крім того, 11 липня 2019 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі «Садоча проти України», з якого вбачається, що за аналогічних обставин конфіскація законно придбаних коштів заявника має індивідуальний та надмірний тягар і є непропорційною вчиненому правопорушенню мірою, а отже, порушенням статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з зазначеним рішенням ЄСПЛ «Садоча проти України», судове рішення, яким застосовано конфіскація майна, є втручанням в право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на повагу власності.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці зазначає, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норми.

В даному випадку майном правопорушника є грошова сума в доларах, яка, на думку представника митниці, підлягає конфіскації.

За таких обставин конфіскація є втручанням в право особи на повагу власності і відповідно, має бути застосована ст.1 протоколу №1 Європейської конвенції з захисту прав людини.

У даному випадку застосування адміністративного штрафу є достатнім покаранням та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення у межах апеляційної скарги не встановлено таких порушень, що унеможливили би прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника Київської митниці Держмитслужби про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до ОСОБА_1 додаткове стягнення у виді конфіскації майна, яке згідно санкції ст.471 МК України є обов`язковим.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби України - залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.