КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/1089/2021 Постанова винесена суддею Українець В.В.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року щодо -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, паспорт громадянки України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 20.06.2011; орган, що видав 2322, ідентифікаційний код 27138682

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року ОСОБА_1 визнано винною у порушенні митних правил, відповідальність за які передбачена статтею 471 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень. Повернуто ОСОБА_1 вилучені товари згідно опису предметів до протоколу про порушення митних правил № 1607/10000/20 від 20 жовтня 2020 року, а саме грошові кошти в сумі 1205 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.

Згідно постанови суду, в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль» 20.10.2020 року о 09 год. 25 хв. поступила громадянка України ОСОБА_1 , що прибула до України з Ізраїлю м. Тель-Авів, авіарейсом PS 778, авіакомпанії «МАУ». Для проходження митного контролю громадянка України ОСОБА_1 самостійно, своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчила факти, що мають юридичне значення.

Після проведення опитування громадянці України ОСОБА_1 було запропоновано пред`явити всю готівку в службовому приміщенні митниці. Громадянкою було видано готівку в розмірі 12 987 доларів США, що знаходились в одному з відділень жіночої сумки пасажирки (ручна поклажа). Готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянки України ОСОБА_1 вся валюта належить їй особисто. Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці в присутності громадянки України ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладених норм, з виявленої суми готівки громадянці України ОСОБА_1 було пропущено 11 782 доларів США (що за курсом НБУ станом на 20.10.2020 становить 9 999 євро).

Оскільки громадянка України ОСОБА_1 самостійно, своїми діями, що були виражені у обранні для проходження митного контролю переміщуваною нею готівкової валюти обрала канал, що позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор», та на момент проходження митного контролю, належним чином заповненої митної декларації громадянка України ОСОБА_1 до митного оформлення не подала - в діях та бездіяльності громадянки України ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль», вбачається порушення встановленого ст. 366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що в свою чергу, має ознаки наявності у діях та бездіяльності громадянки України ОСОБА_1 порушення митних правил, визначеного положеннями ст. 471 МК України.

Постановляючи рішення про повернення вилученої згідно з протоколом валюти, суд виходив з того, що грошові кошти, які мала при собі ОСОБА_1 при перетині державного кордону України, є її заробітною платою за 1 рік 9 місяців роботи та розрахункові, які вона отримала в останній день перед вильотом. Кошти їй необхідні на лікування дітей, оскільки старший син отримав травми під час служби в зоні АТО, а у молодшого сина проблеми із зором. Відтак, суд прийшов до висновку, що застосування до ОСОБА_1 конфіскації грошових коштів призведе до накладення на неї індивідуального та надмірного тягарю та буде непропорційною до вчиненого правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник Київської митниці Держмитслужби Клімов С.Г.подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 04.12.20 Солом`янського районного суду міста Києва відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати в повному обсязі, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 Митного кодексу України та застосувати до неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень й конфіскації предмету правопорушення - грошових коштів кошти у сумі 1205 (одна тисяча двісті п`ять) доларів США.

Представник митниці вважає, що висновок суду про доведеність винності громадянки України ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, разом з тим, на переконання апелянта висновок суду про відсутність підстав для застосування щодо правопорушника додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

На переконання представника митниці, суд першої інстанції всупереч положенням ст. 251, ст. 252, ст. 280 КУпАП, положенням міжнародних угод, до яких приєдналась Україна, однобічно та упереджено підійшов до накладення стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації обмежених до переміщення валютних цінностей.

За доводами апелянта, постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2020 року не відповідає меті і адміністративного стягнення та не сприяє вихованню порушника в дусі додержання чинного законодавства України, тому зазначена постанова підлягає скасуванню

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника митниці, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою, підстави для її скасування - відсутні, а апеляційна скарга такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Положеннями ст. 489 МК України передбачено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу Українивідповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та представником митниці в апеляційній скарзі не оспорюється, а відтак, не є підставою для апеляційного розгляду справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , то слід зазначити, що згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, місцевий суд врахував вищезазначені положення Закону, та прийняв рішення про накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 1700 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 420, 40 грн., без конфіскації грошових коштів.

Що ж стосується висновку суду першої інстанції, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

З наданих під час апеляційного розгляду пояснень ОСОБА_1 , які є аналогічними поясненням, наданим нею в суді першої інстанції вбачається, що кошти, які вона перевозила є її заробітною платою за 1 рік 9 місяців роботи та розрахункові, які вона отримала в останній день перед вильотом, а відтак не мала часу переслати їх через Western Union на Україну.

Також ОСОБА_1 пояснила, що ці кошти їй необхідні на лікування дітей, оскільки старший син отримав травми під час служби в зоні АТО, а у молодшого сина проблеми із зором.

Такі обставини об`єктивно підтверджуються документами, наданими ОСОБА_1 в суді першої інстанції, а саме: довідкою про обставини травми від 08 червня 2020 року та консультаційним висновком спеціаліста від 02 грудня 2020 року (а.с. 25-27).

Мотивуючи висновки про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, суддя виходив з того, що вказане додаткове стягнення призведе до накладення на неї індивідуального та надмірного тягарю та буде непропорційною до вчиненого правопорушення.

За матеріалами справи жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні, і будь - яких негативних наслідків порушення ОСОБА_1 митних правил не настало, державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді несплати митних платежів, тощо.

З приводу доводів апеляційної скарги представника митниці про те, що висновок місцевого суду про те, що конфіскація вилученої у гр. ОСОБА_1 валюти призведе до накладення на неї індивідуального та надмірного тягарю та буде непропорційною до вчиненого правопорушенняє необґрунтованим, то слід зазначити, що висновок про звільнення особи від адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення можливий за сукупності умов, а саме: правопорушник здійснив правопорушення з необережності, без приховування предмета, порушив правила проходження (проїзду) через «зелений коридор»; порушник перемістив предмет (грошові кошти) для власного використання (оплати проживання, харчування, навчання), і цей предмет має законне походження, оскільки інше наявними у справі доказами не підтверджено, як і не надано доказів на підтвердження вказаних обставин і представником митниці, та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів.

З наявних у матеріалах справи даних та досліджених під час апеляційного розгляду доказів вбачається, що кошти, які ввозила на територію України ОСОБА_1 , є її заробітною платою, адже, ОСОБА_1 офіційно працювала через агентство «Goldman», яке надає допомогу Місіс, ОСОБА_3 , з 05.11.2018 по 02.08.2020 року (а.с. 28-29).

Відтак, кошти, які ОСОБА_1 перевозила з собою, є її заробітною платою. Легальність вказаних коштів підтверджується, наданою ОСОБА_1 в судовому роздруківкою банківських транзакцій та повідомленням про закриття рахунку 24179198.

Відповідно до п. 10 ч. 2 Конвенції про захист заробітної плати № 95: "Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї".

Як зазначила ОСОБА_1 , сума валюти для неї є дуже важливою, адже, ці кошти їй необхідні для лікування дітей.

Шкода, яку ОСОБА_1 потенційно могла завдати державі, була незначною: вона не ухилялася від сплати мита та інших зборів і не завдала державі іншої шкоди, якби вона ввезла гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території України. Таким чином, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала ніяких збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації. Крім того, застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.

З огляду на обставини, встановлені під час розгляду справи, враховуючи особу винної, природу походження та мету використання грошових коштів (заробітна плата), майновий стан правопорушниці, зокрема те, що кошти ОСОБА_1 необхідні для лікування дітей, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», та буде непропорційною до вчиненого правопорушення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано щодо ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді конфіскації.

За таких обставин, постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у порушенні митних правил, відповідальність за які передбачена статтею 471 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень та повернуто ОСОБА_1 вилучені товари, згідно опису предметів до протоколу про порушення митних правил № 1607/10000/20 від 20 жовтня 2020 року, а саме грошові кошти в сумі 1205 доларів США - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал