Справа № 645/7021/21
Провадження № 3/645/2027/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді - Шарко О.П., секретаря судових засідань Христенко А.В., прокурора Харківської окружної прокуратури Анголенко П.О.,

розглянувши матеріал, що надійшов з Національної поліції України Департаменту внутрішньої безпеки Харківського Управління про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Харкова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , працював на посаді поліцейський взводи рти охорони об`єктів та публічної безпеки Харківського міського відділу, за ч.1 ст.. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 , який з 12.12.2017 звільнений зі служби в поліції, будучи згідно з п. п. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно, а саме 07.09.2021 о 19.37 год., подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, (після звільнення) за 2017 рік, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у протоколі, просив визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статті за інкриміноване правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не погодився з обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення надав суду письмові пояснення, зазначив, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно ст.ст. 280, 283КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 251 КУпАП).

Суд, заслухавши прокурора, який підтримав обставини, викладені у постанові, просив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні корупційного правопорушення, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, вбачає підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки в його діях міститься склад корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено наступне.

ОСОБА_1 , який звільнений з посади поліцейського взводу роти охорони об`єктів та публічної безпеки Харківського міського відділу Управління поліції охорони в Харківській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, (після звільнення) за 2017 рік.

Відповідно до наказу Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 30.01.2007 № 8 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду міліціонера по охороні об`єктів батальйону міліції Дзержинського відділу Державної служби охорони в м. Харкові УДСО при ГУМВС України в Харківській області.

Згідно з наказом Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 06.11.2015 № 851 о/с відповідно до п. 9 р. XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України за п. 63 «ю> (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Відповідно до наказу Управління поліції охорони в Харківській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України від 07.11.2015 № 13 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду молодшого інспектора Харківського міського відділу Управління поліції охорони в Харківській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України та присвоєно спеціальне звання сержант поліції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

ОСОБА_1 07.11.2015 прийняв Присягу працівника Національної поліції України.

Відповідно до наказу Управління поліції охорони в Харківській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України від 13.06.2017 № 430 о/с «По особовому складу» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0031566) призначено на посаду поліцейського взводу роти охорони об`єктів та публічної безпеки Харківського міського відділу Управління поліції охорони в Харківській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України.

Згідно з наказом Управління поліції охорони в Харківській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України від 12.12.2017 № 893 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 (0031566), поліцейського взводу роти охорони об`єктів та публічної безпеки Харківського міського відділу Управління поліції охорони в Харківській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України, звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з п. п. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону поліцейських віднесено до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону.

Відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про Національну поліцію» на працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. З ч. 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, визначено, що декларація після звільнення - декларація, яка подається відповідно до абзацу другого частини другої статті 45 Закону до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Інформація про місце роботи (проходження служби) та займану посаду суб`єкта декларування у такій декларації зазначається відповідно до місця роботи (проходження служби) та займаної посади, перебування (проходження) на яких зумовили обов`язок подання такої декларації.

Роз`ясненням Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) від 11.08.2016 № 3 (із змінами) «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» передбачено один із типів декларацій суб`єкта декларування: декларація суб`єкта декларування, який припив

діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, що подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті З цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті З, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

ОСОБА_1 12.12.2017 отримав у відділі кадрового забезпечення Управління поліції охорони в Харківській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України трудову книжку та інші документи, а також був ознайомлений з вимогами ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, ОСОБА_1 , який з 12.12.2017 звільнений зі служби в поліції, на виконання абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» був зобов`язаний не пізніше 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2018 року подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, (після звільнення) за 2017 рік.

На виконання вказаних вимог Закону ОСОБА_1 , якого з 12.12.2017 звільнено із служби в поліції, 07.09.2021 о 19.37 год. подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, (після звільнення) за 2017 рік, шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: гіперпосилання на декларацію в Єдиному державному реєстрі осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування,- https://public.nazk.gov.ua/documents/0be0b98e-f776-42b1 -ае43- 137с44146d90.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 в порушення абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону несвоєчасно подав декларацію (після звільнення), чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією.

Таким чином, ОСОБА_1 , який з 12.12.2017 звільнений зі служби в поліції, будучи згідно з п. п. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно, а саме 07.09.2021 о 19.37 год., подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, (після звільнення) за 2017 рік, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно Конституції України та законів України, не посягати на права і честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Місцем вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є місце проживання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а саме: АДРЕСА_1 .

Склад правопорушення, передбачений ст. 172-6 КУпАП, є триваючим. Початковим моментом триваючого правопорушення є діяння особи, коли винувата особа не виконує покладеного на неї обов`язку або виконує його неповністю чи неналежним чином. Триваючі правопорушення припиняються виконанням установлених обов`язків.

Позицію щодо застосування норм права з даного питання викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №804/401/17. Так, Верховний Суд роз`яснив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.03.2008 у справі № 21-2343во07 у постановах Верховного Суду від 23.11.2018 у справі № 489/4756/16-а, від 11.11.2019 у справі № 487/4899/15- а, від 30.01.2020 у справі № 133/1173/17, від 28.04.2020 у справі № 822/973/17, від 15.05.2020 у справі № 361/6571/16-а.

Відповідно до ст. 366-3 Кримінального кодексу України за умисне неподання суб`єктом декларування декларації передбачена кримінальна відповідальність.

З огляду на викладене, слід рахувати, що кримінальна відповідальність настає з моменту неподання особою декларації у строк, визначений антикорупційним законодавством для подання такої декларації, та до моменту її подання.

Тоді як адміністративна відповідальність настає в момент коли особа фактично несвоєчасно подала таку декларацію.

Враховуючи викладене, датою вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, є дата несвоєчасного подання декларації.

Таким чином, датою вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, ОСОБА_1 є 07 вересня 2021 року - день несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення).

Згідно з інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31.10.2003), Кримінальною Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27.01.1999), протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з (Страсбург, 15.05.2003), Законом України від 14.10.2014 №1700-УІІ запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні ділення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням.

Факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення №46/21 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 21 жовтня 2021 року, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема, витягами з наказів про призначення та звільнення його з посади, копіями послужного списку, присяги, повідомленням про ознайомлення з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» , розписки про отримання трудової книжки, інформації з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення та іншими матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Ст.23КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255цього Кодексу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

На підставі викладеного ОСОБА_1 слід визнати винним у порушенні встановлених п. 2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», та відповідно у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, тому суд вважає, що на нього слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

Відповідно до статті 401 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на момент розгляду справи складає 454 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 32, 34, 35, 172-6, 248, 252, 268 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп. чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення постанови шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2021 року.

СУДДЯ

Фрунзенського районного суду

М.Харків Шарко О.П.