Провадження № 3/638/2920/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Цвіра Д.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з Управління патрульної поліції у Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце роботи не повідомила, проживає (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

03.07.2021 о 00:50 годині в м. Харкові, вул. Букова, 40, водій ОСОБА_1 керувала т.з. NISSAN QASHQAI, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки т.з. із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та у медичному закладі КНП ХОР ОНД у лікаря фахівця відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні 08.10.2021 в присутності захисника було досліджено лише частина відеозапису, який надійшов разом з адміністративним матеріалом, правопорушник в судове засідання не з`явилася.

26.11.2021 правопорушник прибула до суду, але не дочекалася судового засідання, яке розпочалося пізніше в зв`язку із зайнятістю головуючого по справі в кримінальному провадженні. Захисник дочекавшись судового засідання, дослідивши всі докази, остання звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обґрунтовуючи тим, що протокол складено відносно «Карабіц», натомість прізвище ОСОБА_2 « ОСОБА_3 »; відсутній суб`єкт правопорушення, доказів того, що ОСОБА_1 була зупинена, з матеріалів справи не вбачається; жодного доказу щодо керування ОСОБА_1 автомобілем 03.07.2021 матеріали справи не містять, є лише нічим не підтверджені доводи працівників поліції, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення.

Насправді, ОСОБА_1 не керувала автомобілем як зазначено у протоколі, про адміністративне правопорушення і не була зупинена працівниками поліції, тому не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Наведене свідчить про незаконність складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки оскарження протоколу про адміністративне правопорушення не передбачено діючим законодавством України, а розглядається лише судом по суті, то справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_4 підтягає закриттю.

Пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, є неправдивими. Так, згідно пояснень свідків, в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я. Доказів, що свідки бачили, як ОСОБА_1 керувала автомобілем немає та не можуть існувати взагалі. Таким чином, з одного боку, свідки надали неправдиві пояснення, а з другого боку Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням норм КУпАП працівником поліції, а тому наявні в матеріалах справи письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно яких ОСОБА_1 в їх присутності відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння, визнати як неналежний та недопустимий доказ, не приймати їх до уваги, оскільки вони в повній мірі повинні спростовуватися відеозаписом.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» застосування поліцією технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є превентивним заходом.

Згідно п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а запис ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

В матеріалах справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП, міститься відеозапис на якому лише частково відображені події 03.07.2021, однак з фрагменту, наявного у відеозаписі, неможливо перевірити та зробити висновок про те, чи були інспектором поліції під час складання даного протоколу дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

При дослідженні відеозапису у судовому засіданні встановлено також, що відеозапис переривається, частково зникає звук, а в деяких випадках поліцейські навмисно вимикали звук.

На відеозаписі запис починається з 00:14, де вже відбувається спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, а в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керувала автомобілем о 00:50.

Таким чином, працівниками патрульної поліції не дотримано процесуальних обов`язків, передбачених статтею 266 КУпАП.

На відеозаписі, який долучений до матеріалів справи, момент зупинки автомобілю не зафіксований. Так, на відеозаписі зафіксоване лише спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими.

Таким чином, відеозапис, наданий працівниками поліції, не містить даних щодо обставин зупинки автомобілю та осіб, які ним керували, та, відповідно, не спростовують пояснення ОСОБА_1 . Між тим, як вбачається з постанови Верховного Суду від 03.04.2019, ухваленої в справі № 537/1807/17, належним ія допустимим доказом можуть бути лише дані відеозапису, в якому зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Жодного пункту ПДР України ОСОБА_1 не порушувала.

ОСОБА_1 , як порядна громадянка України, налякана поліцейськими, під їх впливом казала, те, що їй наказували поліцейські.

В протоколі, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 не була водієм зазначила, що готова пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп`яніння.

З відеозапису також вбачається (фрагменти відео о: 01:14-01:18 год), шо ОСОБА_1 не відмовляється пройти огляд на стан сп`яніння, наполягає на видачі їй направлення на огляд, однак поліцейські проігнорували неодноразові звернення ОСОБА_1 відмовили у видачі направлення на огляд та порушили всі існуючи інструкції та Закони.

Час скоєння правопорушення не співпадає з часом, вказаним у протоколі про адміністративне правопорушення, відеозапис проривається, зникає звук.

Враховуючи викладене, вважаю, що належних і допустимих доказів, яких вимагає закон для підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем о 00-50 годині 03.07.2021 по вул. Букова 40 в м. Харкові та її відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а отже і висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що поставлене їй у вину, матеріали справи не містять.

Викладені зауважень захисника, не стосуються предмету розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Повно та всебічно розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши всі наявні у справі докази, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог п. 2.5 ПДР України передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 ро огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п. 7 Розділу І «Загальні положення» Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена наказом МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735 - «У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я)».

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім, як відомостями протоколу, також підтверджується:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 03.07.2021, які кожний окремо зазначили, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоров`я відмовилася;

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.07.2021.

- відомостями відеозапису з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксовано, що поліцейський, в присутності двох свідків декілька раз пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного за допомогою газоаналізатора або в медзакладі, на що ОСОБА_1 чітко відповіла, що вона від всього відмовляється.

Досліджені докази, що є наявними у справі про адміністративні правопорушення, суд визнає їх такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Доводи захисника Гарькавої Н.О., щодо необхідності закриття провадження у справі зважаючи на те, що протокол складено відносно « ОСОБА_3 », натомість прізвище ОСОБА_2 « ОСОБА_3 » не знайшли свого підтвердження, адже доказів того, що прізвище ОСОБА_2 « ОСОБА_3 », суду не надано.

Відеозаписом спростовано твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом, отже не є суб`єктом адміністративного правопорушення, з запису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що керувала транспортним засобом, більше того повідомила, що перед тим, як сідати за кермо, випила трошечки пива.

Дослідивши під час розгляду письмові пояснення свідків на предмет їх достовірності, суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні відомості, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в суді першої інстанції доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, під час складання протоколів про адміністративні правопорушення або в подальшому жодним чином не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Сумнівів у зацікавленості чи упередженості вказаних свідків немає, пояснення отримані у встановленому законом порядку, передбаченими способами, засвідчені їхніми власноручними підписами. При цьому відсутні відомості про те, що з певних причин вони надавали працівнику поліції неправдиві пояснення, або що такі ними засвідчено під примусом.

Твердження захисника про те, що відео з камер не цільне та що в протоколі відносно ОСОБА_1 вказано, що подія відбулася о 00.50, натомість запис починається з 00.14 суд ставиться критично, адже відеофайли, записані на диск з різних камер патрульних, з відео вбачається, що під час складання протоколу присутній не один патрульний, щодо розбіжності в хвилинах початку запису, та часом, вказаним в протоколі про подію, не є підставою для закриття провадження за відсутності правопорушення.

З відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду і тільки після того, як було складено протокол, відібрані пояснення у свідків, ОСОБА_1 почала вимагати проїхати до медичного закладу.

Суд повинен піддавати перевірці дотримання принципу рівності сторін не лише у випадках, коли свідчення відсутнього свідка були єдиним або визначальним підґрунтям для засудження заявника, але й у випадках, коли було незрозуміло, чи є такі свідчення вирішальними або ж такими, що мають значну вагу та можуть ускладнити захист. Міра дотримання рівності, що необхідна для забезпечення справедливого розгляду справи, залежала б від ваги показань відсутнього свідка. Чим важливішими є такі докази, тим більшої ваги повинні мати врівноважуючі фактори, щоб провадження в цілому вважалося справедливим (див. також Боєць, згадане вище, § 76, та Valdhuter проти Румунії, № 70792/10, § 45, 27 червня 2017).

Так, письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно доповнюють останні у їх сукупності.

Твердження захисника, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколів про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки є суб`єктивними, тобто незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.

За положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Судовим розглядом встановлено, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують адміністративну відповідальність ОСОБА_1 , передбачених ст. ст. 34, 35 КУпАП, під час судового розгляду не встановлено.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, у зв`язку з чим вважаю можливим призначити порушнику адміністративне стягнення за ч.1ст.130 КУпАП у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що є достатньою мірою відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова набирає сили після закінчення строку на її оскарження та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до положень ст.ст. 307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу. У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Суддя Д.М.Цвіра