Справа №155/1808/20
Провадження №3/155/14/21
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2021 м. Горохів

Суддя Горохівського районного суду Волинської області Яремчук С.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління ДПС у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі -КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 000562/07-05 від 24.11.2020 року ОСОБА_1 вчинив правопорушення: згідно Акту фактичної перевірки від 28.08.2020 р. № 000377, а саме: здійснення зберігання паливо-мастильних матеріалів без отримання відповідної ліцензії, чим порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» № 481/95 ВР від 19.12.1995 року, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 164 КУпАП.

Представник адвокат Корольчук Ю.М. у письмовий поясненнях та усно в засіданні суду зазначив, що ознайомившись із змістом протоколу, вважає його складеним з порушенням норм чинного законодавства, через що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. В обґрунтування зазначив, що до матеріалів протоколу не долучено жодного доказу, який би підтверджував зберігання ОСОБА_1 пального без ліцензії. Зазначив, що відповідно до підпункту 961.1.1 ПК України ОСОБА_1 облік веде шляхом ведення книги обліку доходів, а тому облікувати пальне не зобов`язаний. Окрім цього, ОСОБА_1 не володіє спорудами та /або обладнаннями, та/або ємностями для зберігання пального у великих розмірах. Крім семи транспортних засобів, які вказані у Декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, пальне зливалось у транспортні засоби дружини (яке є спільною сумісною власністю подружжя), сина та доньки.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що придбане пальне зразу ж заливав в баки автомобілів і переносні каністри і в подальшому використовував як в цілях господарства та і для власного споживання. Повідомив, що є платником єдиного податку другої групи, перебуває на спрощеній системі оподаткування.

В засідання суду з`явися представник органу ДПС - Новак О.І., надав суду пояснення по суті справи. Пояснив, що проводив перевірку ФОП ОСОБА_1 внаслідок якої встановлено, що підприємець придбав у значних обсягах дизельне пальне, зокрема: згідно видаткової накладної від 10.07.2020 № 425 придбано у ТОВ «ІГНІС ТРЕЙД КОМПАНІ» паливо дизельне ДП-Л-Євро 5-ВО в кількості 6800 л. на суму 112880,00 грн. ФОП ОСОБА_1 ліцензії на право оптової, роздрібної торгівлі пальним та зберігання пального станом на 28.08.2020 не отримував. В своїй господарській діяльності використовує сім транспортних засобів. Резервуарів для зберігання пального на території не виявлено.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ст. 255 КУпАП протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів державної податкової служби (ст. 164 КУпАП).

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 164 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності , що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких виді господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності, а об`єктивною стороною зазначеного правопорушення, зокрема, є саме провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання відповідної ліцензії.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю слід розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, як правило з метою отримання прибутку (комерційна діяльність).

Окрім того, статтею 42 ГК України визначено, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до правової позиції, визначеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» систематичною вважається діяльність яка провадиться безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три

рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Таким чином, однією з обов`язкових ознак підприємницької діяльності, як виду господарської діяльності, є систематичність її здійснення.

Вказана ч.1 ст. 164 КУпАП є бланкетною, тобто такою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм, зокрема до Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»,Податкового кодексу України та підзаконних актів.

Стаття 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» передбачає, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності , що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Відповідно до статті 15 вищеназваного Закону, для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального та їх фактичне місцезнаходження.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Відповідно до ст. 14 ПК України, акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Пункт б, в) абзацу другого підпункту14.1.6пункту14.1статті 14 ПК України дає визначення, що не є акцизним складом:

приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (10000 Кубічних метрів = 10000 літрів) (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Як слідує з акту фактичної перевірки від 28.08.2020 року №000377, суб`єкт господарювання ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність за адресою: с. Старостав Горохівського району. Згідно з актом, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 придбав у значних обсягах дизельне пальне, зокрема: згідно видаткової накладної від 10.07.2020 № 425 придбано у ТОВ «ІГНІС ТРЕЙД КОМПАНІ» паливо дизельне ДП-_Л_Євро 5-ВО в кількості 6800 л. на суму 112880,00 грн., в т.ч. ПДВ 18813,33 грн. Згідно ТТН на відпуск нафтопродуктів від 10.07.2020 № 20-203 транспортування здійснювало автопідприємство ТзОВ «Домінант-Захід». ФОП ОСОБА_1 ліцензії на право оптової, роздрібної торгівлі пальним та зберігання пального станом на 28.08.2020 не отримував. В своїй господарській діяльності використовує сім транспортних засобів. В поясненні ОСОБА_1 зазначив, що відвантаження придбаного пального в кількості 6800 л. здійснювалось в баки транспортних засобів та переносні каністри. Фактичною перевіркою встановлено, що загальний обсяг баків вказаних транспортних засобів становить 2450 л. Документів, що підтверджують фактичне використання придбаного дизельного пального для власного споживання та ведення господарської діяльності підприємцем не надано. Станом на 27.08.2020 залишок пального в баках автомобілів становить 2080 л. Таким чином, фактично за період з 10.07.2020 по 27.08.2020 витрачено 4720 л дизельного пального при відсутності достатньої чисельності найманих працівників. Враховуючи вищенаведене, податковий орган дійшов висновку, що за період з 10.07.2020 суб`єкт господарювання здійснював зберігання пального у значних обсягах без отримання відповідної ліцензії, чим порушив ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які докази, що підтверджують факт зайняття ОСОБА_1 господарською діяльністю із зберігання пального, оскільки поставка такої кількості пального не свідчить про його зберігання. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про те, де саме підприємець зберігав з 10.07.2020 року по 27.08.2020 пальне та в якій кількості окрім баків транспортних засобів. Резервуарів для зберігання пального на території не виявлено. Паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі не є акцизним складом.

З огляду на зазначене, суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що ФОП ОСОБА_1 систематично здійснює господарську діяльність, а саме зберігання пального, що є однією з основних ознак господарської діяльності, та яка потребує одержання ліцензії на провадження даного виду господарської діяльності, як і будь-яких інших доказів на підтвердження вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо встановлено, що в діях особи відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі №000562/07-05 від 24.11.2020 року не відображають всіх істотних ознак будь-якого зі складів правопорушення, передбачених ч. 1 ст.164 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст.164, п.1 ч.1 ст.247, 251, 279 КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Горохівський районний суд Волинської області.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області С.М. Яремчук