Справа № 353/888/20
Провадження № 33/4808/10/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Мотрук Л. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина Сполучених Штатів Америки,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 27.09.2020 року о 08 год. 00 хв. в с. Нижнів, по вул. Дністерська, 1, Тлумацького району Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки «BMV-530D», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, тобто своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду незаконною через недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими, а також через грубе порушення визначеної законом процедури розгляду справи.

Він не погоджується з висновком суду про визнання його винним п.2.5 ПДР України та притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що їхав від своєї матері керуючи транспортним засобом марки «BMV-530D», д.н.з. НОМЕР_1 та перебуваючи у тверезому стані, оскільки перед початком керування транспортним засобом, він маючи в автомобілі прилад Алкотестер, пройшов тест на вживання алкоголю, результат якого показав 0.02 % проміле. Враховуючи, що такий показник відповідав природному рівню алкоголю в крові, він розпочав керування транспортним засобом. Вказану процедуру він також виконав під час розмови з поліцейськими.

Вказує, що в ході розмови поліцейський запропонував йому за допомогою якогось портативного пристрою пройти тест на факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння. Поліцейський надав йому якісь документи для підписання, що він і зробив за вказівкою поліцейського у відповідних графах і поставив підписи. Інших пропозицій проходити медичні огляди чи обстеження від працівника поліції не надходило.

Вважає, що поліцейські скористалися його необізнаністю та з метою скорочення і спрощення процедури оформлення документів, віднеслися формально до свого обов`язку роз`яснити йому права.

Зазначає, що поліцейські не відсторонювали його від керування транспортним засобом, хоча вилучили в нього посвідчення водія.

Вказує на те, що суд не перевірив належним чином обставини справи і обмежився тільки описом наявних у справі документів, не здійснивши їх аналізу і не зазначивши їх доказового значення. Вважає, що суд не мав достатніх доказів того, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу на те, що судом було надіслано повістку суду про розгляд справи на 15 год. 19 жовтня 2020 року на адресу проживання його матері в с. Петрилів Тлумацького району, однак поштова кореспонденція прийшла вже після визначеної судом дати розгляду справи.

Наголошує, що він є громадянином США і в даний час проживає тимчасово по АДРЕСА_1 .

Вказує на те, що постанова суду датована 23 листопада 2020 року, а згодом судом було ухвалено постанову суду від 23.11.2020 року про виправлення описки. Зокрема, у вступній частині постанови вказано про виправлення дати ухвалення постанови на 20.11.2020 року. Вважає, що судом було порушено визначену КУпАП процедуру розгляду справи щодо нього.

30.11.2020 року він звернувся до Тлумацького районного суду із заявою з приводу отриманні інформації щодо розгляду справи стосовно нього, яку працівники суду відмовились прийняти, мотивуючи тим, що вона не обґрунтована, та яку він все ж таки надіслав цінним листом. Йому було видано дві постанови суду датовані 23.11.2020 року, та які знаходяться в ЄДСР.

Стверджує, що розгляд справи не призначався судом на 23.11.2020 року, з чого робить висновок, що тим самим суд в такий спосіб суд вирішив виправити допущене ним же порушення (провести розгляд справи за відсутності особи правопорушника) у день та час, коли дана справа не була призначена до розгляду. Його не було проінформовано про розгляд справи ні на 20.11.2020 року, ні на 23.11.2020 року, хоча судом було зазначено в рішенні суду про прийняття заходів щодо його сповіщення про розгляд справи.

За наведених причин вважає постанову суду незаконною і просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, хоча повідомлявся про розгляд справи у передбаченому законом порядку.

Крім того, 29.01.2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява в якій він просить розглянути справу без його участі, оскільки в судове засіданні апеляційної інстанції він не може з`явитися.

При цьому, ОСОБА_1 не вказує причини за якими він не може з`явитися в судове засідання апеляційної інстанції, не обґрунтовує їх поважність та не вказує на необхідність відкласти розгляд справи з метою забезпечення його участі у розгляді справи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою у суді апеляційної інстанції та відсутність клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 , який в установленому порядку повідомлений про розгляд справи, апеляційний суд вважає, за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки від 27.10.2020 року підтверджується факт, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про те, що на розгляді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області перебуває справа про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відносно нього. З огляду на це, ОСОБА_1 не вжив заходів для явки до суду. Суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи та на уникнення від покарання. Станом на день розгляду справи жодних заяв та клопотань від ОСОБА_1 не надходило.

З матеріалів справи вбачається, що матеріали справи відносно ОСОБА_1 надійшли до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області 05.10.2020 року, розгляд якої було призначено на 19.10.2020 року. На адресу суду повернулось поштове повідомлення з відміткою про вручення та підписом ОСОБА_1 про отримання ним повідомлення суду датоване 19.10.2020 року (а.с.16).

Розгляд справи повторно було призначено судом на 09.11.2020 року(а.с.15) та з метою вчасного розгляду справи судом було вжиті заходи для повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи 09.11.2020 року, надіславши судове повідомлення до Тлумацького ВП ГУНП в Івано-Франківській області для вручення ОСОБА_1 за адресою вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: АДРЕСА_2 (а.с.17).

На адресу суду було надіслано рапорт поліцейського та повістку суду про те, що вказаної особи за місцем проживання не було виявлено (а.с. 18-21).

09.11.2020 року судом повторно надіслано на адресу Тлумацького ВП ГУНП в Івано-Франківській області повістку суду про розгляд справи в суді о 10 год. 20.11.2020 року для вручення ОСОБА_1 за адресою вказаній у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: АДРЕСА_2 (а.с.22).

Так, з Тлумацького ВП ГУНП в Івано-Франківській області на адресу суду надійшли матеріали про вручення судової повістки про виклик до суду ОСОБА_1 у відповідності до яких зазначено, що останній за вказаною адресою не проживає (а.с.25) та про те, що у відповідності до системи «Аркан» ОСОБА_1 в період з 01.09.2020 року по 11.11.2020 року відсутня інформація про перетину ним кордону (а.с.26).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №234657 від 27.09.2020 року ОСОБА_1 був присутній при складанні протоколу, йому були роз`яснені його права та обв`язки, повідомлено про розгляд справи у Тлумацькому районному суді, також ознайомлено із змістом протоколу, про що свідчать його власноручні підписи в протоколі. В протоколі ОСОБА_1 написав власноручно пояснення та, зазначено адресу проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , на яку судом і направлялись повідомлення суду про призначення справи до розгляду.

Вказане свідчить про те, що судом приймались заходи щодо повідомлення належним чином ОСОБА_1 про розгляд справи, однак останній не з`являвся в судові засідання, при цьому не повідомивши суд про причини своїх неявок. Зокрема, у відповідності про повідомлення укрпошти (а.с.16), ОСОБА_1 отримав повідомлення суду 19.10.2020 року про розгляд справи відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому достовірно знав про те, що дана справа перебуває на розгляді Тлумацького районного суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово не з`являвся в судові засідання суду першої інстанції, знаючи, що в провадженні суду знаходиться відповідна справа.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення , його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що судове рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності було ухвалено в день, який не було призначено до розгляду справи, чим було порушено його право на захист своїх інтересів в суді.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було призначено на 10.00 год 20 листопада 2020 року.

Постанова судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП датована 23 листопада 2020 року.

Враховуючи певні особливості судового розгляду та порядок ухвалення судового рішення, можна прийти до висновку, що зазначена дата судового рішення не суперечить даті призначення справи до судового розгляду.

Однак, постановою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2020 року були внесені відповідні зміни до вищевказаного судового рішення в частині дати його постановлення та виправлено технічну помилку і вказано «вірну дату ухвалення постанови», а саме 20 листопада 2020 року.

Твердження суду про наявність технічної помилки, явно не відповідає матеріалам справи, оскільки зі змісту судового рішення вбачається, що воно було ухвалено не раніше 16 год. 33 хв. 23 листопада 2020 року, оскільки саме цей час вказано на оригіналі судового рішення, яке було внесено в Єдиний реєстр судових рішень.

Зокрема, з оригіналу постанови судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Мотрук Л.І. вбачається, що воно було підписано суддею вже після його внесення до Єдиного реєстру судових рішень, оскільки має відповідний штрих-код вказаного реєстру із зазначенням дати внесення, а саме 23.11.2020р. 16 год. 33 хв.

Вищевказані обставини свідчать про наявність істотних суперечностей щодо дати проведення судового засідання та ухвалення судового рішення, які підтверджують доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення його права на захист та свідчать про незаконність судового рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги наявність істотних процесуальних порушень під час постановлення судового рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає, що постанову суду необхідно скасувати та постановити нову постанову.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від серії ДПР18 №234657 від 27.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 27.09.2020 року о 08 год. 00 хв. в с. Нижнів, по вул. Дністерська, 1, Тлумацького району Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки «BMV-530D», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, тобто своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором СРПП Тлумацького ВП лейтенантом поліції Дужик Я.О., підписаний уповноваженою особою, що оформила протокол, свідками та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у Тлумацькому районному суді.

В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_1 зазначив, що вчора випив пива, керував авто, на медичне освідчення їхати відмовляється та згідний з протоколом, претензій немає.

ОСОБА_1 власноручно розписався за отримання тимчасового дозволу на керування транспортним засобом, а також ним же власноручно зазначено про те, що відсторонений інспектором від керування транспортним засобом, в чому ОСОБА_1 розписався.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у відмові пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що передбачає адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №234657 від 27.09.2020 року відносно ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог КУпАП, із зазначенням висунутого обвинувачення, а саме за відмову водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У відповідності до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4) огляд ОСОБА_1 повинен був проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився, в чому власноручно розписався в графі акту огляду. В акті огляду зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із вказаною адресою проживання і їх власноручними підписами.

До матеріалів справи про адміністративні правопорушення долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.09.2020 року складеного о 08 год. 17 хв. (а.с.5) з якого вбачається, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя. Однак, водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, апеляційний суд вважає неможливим посилатися на письмові показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається (а.с. 6-7), оскільки останні не допитувались в судовому засіданні суду першої інстанції.

Так, відсутність розумного виправдання відмови допитати або викликати свідка може становити обмеження прав сторони захисту, несумісне з гарантіями справедливого судового розгляду (Попов проти Росії, Босос-Квеста проти Нідерландів, Вербіцкі проти Польщі, Видал проти Бельгії).

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають істотного значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки вона повністю підтверджується іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Згідно рапорту інспектора СРПП №1 Тлумацького ВП лейтенантом поліції Дужик Я.О. (а.с.9), 27.09.2020 року близько 08 год. 00 хв. в с. Нижнів по вул. Дністерська,1, було зупинено «BMV-530D», д.н.з. НОМЕР_1 , за порушення ПДР. Водієм транспортного засобу був ОСОБА_1 , при спілкуванні з яким було відчутно запах алкоголю з порожнини рота, в результаті чого йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер у присутності двох свідків, проте водій відмовився. Після чого водієві було запропоновано проїхати до медичного закладу для встановлення стану сп`яніння, на що останній знову відмовився. Після чого було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вказаний рапорт за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час виявлення водія з ознаками алкогольного сп`яніння. Разом з тим, вказаний документ містить дані, які повністю узгоджуються з іншими доказами по справі та доповнюють їх.

До матеріалів справи долучено копію постанову забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №252136 від 27.09.2020 року (а.с.3), у відповідності до якої на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за керування транспортним засобом «BMV-530D», д.н.з. НОМЕР_1 , без пристебнутого ременя безпеки, чим апелянт вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції з приводу того, що ОСОБА_1 поліцейським не були роз`яснені його права та обов`язки, оскільки вони повністю спростовуються даними з протоколу про адміністративне правопорушення ДПР 18 №234657 від 27.09.2020 року та власноручним підписом ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення щодо його ознайомлення з правами та часом розгляду справи в Тлумацькому районному суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній вважає, що його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП відбулось внаслідок неправомірних дій працівників поліції, які ввели його в оману, скористались його необізнаністю та безпідставно притягнули його до адміністративної відповідальності.

При цьому, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 повністю визнає факт керування транспортним засобом, зупинення його транспортного засобу поліцейськими та висунення ним вимог щодо керування ним транспортним засобом з ознаками сп`яніння і заперечує факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, зі змісту пояснень, які були надані ОСОБА_1 власноручно у письмовому вигляді у протоколі про адміністративне правопорушення, вбачається, що він повністю визнавав законність та правомірність дій працівників поліції, стверджував, що дійсно вживав напередодні спиртні напої та відмовився їхати на медичне освідчення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_1 щодо порушення працівниками поліції його прав під час складання протоколів про адміністративне правопорушення можуть бути перевірені в установленому законом порядку у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, шляхом звернення до компетентних органів щодо незаконних дій працівників поліції.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

При цьому зі змісту п. 8 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, вбачається що письмова форма направлення на огляд в медичний заклад надається у разі якщо водій погоджується пройти такий медичний огляд.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не має значення причина за якої, водій відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за виключенням обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2--27).

Апеляційний суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 27.09.2020 року о 08 год. 00 хв. в с. Нижнів, по вул. Дністерська, 1, Тлумацького району Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки «BMV-530D», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, тобто своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 27.09.2020 року і на теперішній час закінчився строк накладення на нього адміністративного стягнення, який встановлено ст.38 КУпАП.

Вищевказані обставини свідчать про наявність підстав для закриття провадження по справі відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та прийняти нову постанову.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв