Справа № 703/259/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцький В.О., при секретарі судового засідання Кочеткової І.В., з участю прокурора Мордванюк Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області ДСЗ НП України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, -

встановив:

22 січня 2021 року до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшов адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 , будучи звільненим з посади начальника відділу підтримки та розвитку інфраструктури Смілянського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з пп. а п.2 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.2 ст.45 даного Закону, без поважних причин несвоєчасно подав до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність за період неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням) 12 червня 2019 року, хоча законом визначено строк 10 червня 2019 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, не визнав та пояснив, що він дійсно невчасно подав декларацію, проте не навмисно, а у зв`язку з тим, що він заповнив декларацію, але виникла проблема з її відправкою, оскільки при її подачі постійно з`являлась помилка. Просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вважає, що його вина у вчиненні корупційного діяння доведена повністю. Просив накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції цієї статті.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, при вирішенні питання про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст.172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч.1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до листа №01-18/421 від 02 вересня 2020 року Смілянського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 з 14 травня 2019 року не працює в Смілянському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Згідно характеристики ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року по 14 травня 2019 року працював на посаді начальника відділу підтримки та розвитку інфраструктури Смілянського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Згідно з пп. «а» п.2 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі. Одночасно, зазначена категорія посад віднесена до суб`єктів вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, та на них розповсюджуються обмеження і обов`язки передбачені ст.45 Закону.

Згідно положень ст.81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Згідно положень ст.169 ЦК України територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

У положенні про Смілянський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зазначено Смілянський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги утворюється, реорганізовується та ліквідовується Міністерством юстиції України за пропозицією Координаційного центру з надання правової допомоги з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної правової допомоги і є його територіальним відділенням.

Місцевий центр є неприбутковою організацією, користується правами юридичної особи, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства.

Таким чином, Смілянський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги є юридичною особою, публічного права, а ОСОБА_1 , у свою чергу, був посадовою особою, оскільки його посада наділена організаційно-розпорядчими та адміністративними функціями.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 5 організаційно-розпорядчими обов`язками (наявність яких є характерним для поняття посадова особа ) є обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Відповідно до пункту 14 ч. 1 ст. 1 Закону, суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1 п.п. а пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Декларація перед звільненням - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 45 Закону не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а» , «в» пункту 2 ч. 1 ст. З Закону, зазначено у чинній редакції Порядку.

Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а» , «в» пункту 2 ч. 1 ст. 3 Закону. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 було подано декларацію перед звільненням о 13 годині 36 хвилин 12 червня 2019 року.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що граничним терміном подачі декларації перед звільненням для ОСОБА_1 було визначено Законом через 20 робочих днів із дати звільнення, тобто до 10 червня 2019 року, тоді як останній подав декларацію перед звільненням суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування шляхом заповнення на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, лише 12 червня 2019 року, тобто несвоєчасно.

В судовому засіданні встановлено, що несвоєчасність подачі ОСОБА_1 декларації перед звільненням як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування обумовлено тим, що останній, не зміг відправити декларацію, через збої в роботі сайту НАЗК, відтак не мав на меті уникнення фінансового контролю, у нього були відсутні мотиви та бажання вчинити порушення закону.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 6 жовтня 2010 (справа №1-27/2010).

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містить даних про форму його вини, яка, виходячи із визначення зазначеного у ст. 1 Закону України Про засади запобігання та протидії корупції поняття корупційного правопорушення, характеризується лише умисною формою.

Крім того, матеріали справи не містять, та прокурором у судовому засіданні не надано доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , подавши декларацію перед звільненням 12 червня 2019 року мав умисел, спрямований на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Отже, у даному випадку відсутність умислу ОСОБА_1 , спрямованого на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, свідчить про відсутність однієї із складових його елементів, а саме суб`єктивної сторони, а отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

У своїх рішеннях Ірландія проти Сполученого Королівства від 18 січня 1978 року, та Коробов проти України від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з цим, за викладених обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях особи умислу на порушення вимог фінансового контролю.

Відповідно до вимог ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі ч.1 п 1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Керуючись ст.172-6, 247, 251, 252, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд особами визначеними ч.2 ст. 294 КУпАП шляхом подачі апеляції в 10 денний строк з дня її винесення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: В. О. Прилуцький