МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 484/3851/20 Головуючий у місцевому судді Маржина Т.В.
Провадження № 33/812/42/21 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Темнікової В.І.,

за участю: секретаря - Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Вялової Ірини Михайлівни на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючого за адресою :

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк1(один) рік,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 03.11.2020 року о 16:30 годині по вул. Вознесенькій навпроти будинку № 18 в м. Первомайську Миколаївської області керував автомобілем ГАЗ-24 н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного оп`яніння, а саме: мав запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, незв`язну мову. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, як за допомогою алкотестера «Драгер» на місці зупинки, так і в медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке встановлена ст. 130 ч.1 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

В апеляційній скарзі захисник особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вказану постанову вважає протиправною та незаконною, так як вона прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, відповідно до змісту протоколу від 03.11.2020 року складеного відносно ОСОБА_1 , останній керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до змісту даного протоколу від проходження медичного огляду на стан сп`яніння та продувати прилад відмовився.

Відповідно до ч. 1 ст.130 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення від 03.11.2020 року, зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а не в стані алкогольного сп`яніння, як визначено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідальність за керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння чинним законодавством про адміністративне правопорушення не передбачена.

Тому захисник вважає, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому його відповідальність за діяння, зазначене в протоколі, на підставі ч. 1ст. 130 КУпАП виключається.

Виходячи з цього, оскільки склад зазначеного в протоколі та відповідно, інкримінованого адміністративного правопорушення, не відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дана особа не може бути піддана адміністративному стягненню на підставі зазначеної норми.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 254 КУпАП - протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вимоги до протоколу зазначені в ст. 256 КУпАП. Крім того, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до п.п. 2.2. Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 року № 3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» в протоколі про адміністративне правопорушення не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, щодо якої він складений. Такі ж вимоги щодо оформлення протоколу передбачено п. 7 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог п.1 ст.247 КУпАП не може бути почато, а почате підлягає закриттю в тому разі якщо, відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.

Подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення. Дописані відомості в протоколі після підписання його особою, що притягується до адміністративної відповідальності - тягне за собою визнання протоколу неналежним доказом в суді. А без протоколу - не має правопорушення.

Протокол у даній справі містить дописку, вчинену невідомою особою, іншим почерком та іншим чорнилом ручки, а саме: в частині нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення щодо зазначення частини статті 130 КУпАП, де римською буквою зазначено частину І відповідної статті, що тягне за собою визнання протоколу неналежним доказом.

Відповідно до ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Аналогічні положення містяться в п. 2.9 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. А саме, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою здійснюється провадження; оскаржувати постанову в справі.

Проте, права не були роз`яснені. В протоколі лише міститься дописка про їх роз`яснення, однак належних та допустимих доказів щодо роз`яснення прав передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП матеріали не містять.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2ст. 251 КУпАП).

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП, захисник зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 2.5 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаментом патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 року № 100 (далі за текстом Інструкція №100) нагрудною відеокамерою забезпечується кожен працівник патрульної поліції, який заступає на зміну, в будь-якому випадку хоча б однією нагрудною відеокамерою забезпечується екіпаж.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції №100 нагрудна відеокамера повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись в режимі відео зйомки при будь-якому контакті з особами.

Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису

Статтею 40 цього закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

П. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. Отже, якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Проте, надане поліцейським відео не є безперервним, а особу не повідомлено про його проведення. Більш того всі відео датовані різними датами 03.11.2020 року та 04.11.2020 року, а тому, на думку захисника, відеозапис є недопустимим доказом.

Крім того вказує, що відповідно до ч. 1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом. Однак, з матеріалів адміністративної справи не вбачається, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, що також ставить під сумнів перебування його у стані алкогольного сп`яніння.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Враховуючи порушення вказаних Порядку та Інструкції, вважає, що суд не може прийняти протокол про адміністративне правопорушення як допустимий доказ вини ОСОБА_1 за ч. 1 за ст.130 КУпАП.

Крім того посилається, що на підтвердження вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні суд першої інстанції послався на письмові пояснення свідків, які не були допитані в суді. Однак письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами і така правова позиція міститься в Постанові ВС/КАС № 560/751/17 від 27.06.2019 року.

За наведених вище обставин, вважає, що відсутні будь - які інші належні і допустимі докази, які б підтверджували вину правопорушника у інкримінованому вищевказаному правопорушенні, а тому є підстави для закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Справа призначалася до розгляду на 29 січня 2021р., про що особа, притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник були повідомлені належним чином, проте до судового засідання не з`явилися. Від захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з поганими погодними умовами. Наведені обставини свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про перебування справи відносно нього на розгляді в Миколаївському апеляційному суді.

Справа була відкладена на 04 лютого 2021р., про що ОСОБА_1 повідомлявся поштою, а його захисник- телефонограмою. До судового засідання ОСОБА_1 та його захисник на повторний виклик не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суддею у відповідності до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, було повно встановлено всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 209221 від 03.11.2020 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відеозаписом, доданими до протоколу.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № № 209221 від 03.11.2020 року, дані відображені в якому, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом, 03 листопада 2020р. о 16:30 год., по вул.. Вознесенській, навпроти будинку 18, м. Первомайська, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем ГАЗ-24 н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із рота, почервоніння білків очей, незв`язна мова. В присутності двох свідків громадянин ОСОБА_1 відмовився продути алкотестер «Драгер» на місці зупинки та пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність.

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП. Крім того, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції в повній мірі дотримано процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, яка визначена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 р. та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Так, згідно з п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС.

Пункт 3 зазначеного Порядку також передбачає можливість проведення огляду як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я.

Згідно п. 6,7 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення

огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський згідно п.8 Порядку в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Сукупний аналіз зазначених нормативних актів свідчить про те, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає саме ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Зазначення в такому випадку в протоколі про те, що особа керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не вимагається, оскільки даний факт не є складовою фабули правопорушення і не підлягає доведенню. У разі керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння буде мати місце склад іншого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення п.2.9а Правил дорожнього руху України, що не інкримінується ОСОБА_1 у даній справі.

За такого посилання захисника на те, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому його відповідальність за діяння, зазначене в протоколі, на підставі ч. 1ст. 130 КУпАП виключається, не відповідає дійсності.

До тверджень апелянта, що протокол містить дописку вчинену невідомою особою, іншим почерком та іншим чорнилом ручки, щодо зазначення частини статті 130 КУпАП, де на думку захисника, римською буквою зазначено частину І, суд ставиться критично, оскільки даний факт не підтверджений належними та допустимими доказами у справі, а тому носить характер припущення. Написання частини ст. 130 КУпАП на думку суду є особливостями почерку особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення. Більш того, матеріали справи не містять доказів того, що зазначення частини ст. 130 КУпАП в протоколі було здійснено вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення та його підпису правопорушником, оскільки протокол про адміністративне правопорушення взагалі не містить підпису ОСОБА_1 , а має відмітку про те, що він відмовився від підписання протоколу в присутності 2 свідків.

Слід також зазначити, що викладена в протоколі фабула (опис обставин події) відповідає фабулі правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Правильно в протоколі зазначено також пункт ПДР, який порушив ОСОБА_1 .

Крім того факт достовірності викладених у протоколі відомостей та факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку підтверджено також підписами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, порушень співробітниками поліції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП положень вказаного вище законодавства судом апеляційної інстанції не виявлено.

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 убачається, що 3 листопада 2020 року о 16 год. 40 хв. в м. Первомайську по вул. Вознесенській, навпроти будинку №18, вони були запрошені працівниками поліції в якості понятих по факту того, що в їх присутності працівники поліції запропонували громадянину ОСОБА_1 продути алкотестер «Драгер» на місці, на що він відмовився, після того йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що він теж відмовився. Від дачі пояснень та підпису в протоколі громадянин ОСОБА_1 відмовився.

Наявність свідків під час його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не заперечував.

Зазначені свідки викликалися судом першої інстанції. Проте, вони в судове засідання не з`явилися. Свідок ОСОБА_4 направила суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та зазначила, що вона повністю підтримує свої пояснення, надані 3 листопада 2020 року. Її чоловік, який знаходиться за межами міста і також є свідком у справі, також підтримує свої пояснення, надані інспектору поліції.

У суду апеляційної інстанції відсутні підстави не довіряти або сумніватись в правдивості та об`єктивності показів свідків, оскільки свідки були ознайомлені з їх обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.

З відеозапису, наявному в матеріалах справи, також вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження, запропонованого працівниками поліції обстеження на місці зупинки для визначення стану алкогольного сп`яніння, а також від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі в присутності двох свідків. Відеозапис складається з 3 частин. Запис, на якому зафіксовано відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку, є безперервним. За такого доводи апеляційної скарги, про те що відеозапис з нагрудних камер патрульних поліцейських не є належним та допустимим доказом, оскільки він не є безперервним, що про проведення запису не було повідомлено ОСОБА_1 , а також про те що, всі відео датовані різними датами не заслуговують на увагу, оскільки це жодним чином не впливає на зафіксовану на відеозаписі інформацію про обставини, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення співробітниками поліції також було тимчасово вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 видане 13.09.11 Первомайським ВРЕР та ОСОБА_1 видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 .

При цьому слід врахувати, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

З урахуванням викладеного, зазначені вище докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі щодо ОСОБА_1 .

Отже, працівники патрульної поліції зафіксували у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зазначено в протоколі також про роз`яснення йому його прав та обов`язків, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та про повідомлення, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом суду. Проте ОСОБА_1 від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення відмовився в присутності свідків.

Аналіз вказаних доказів та норм права, які регулюють спірні правовідносини, свідчать, що суддя місцевого суду дійшла до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 , визначенні його виду та розміру, місцевим судом дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені ст. 33 КУпАП.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Твердження апелянта про те, що працівниками поліції йому не було роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 209221, в якому зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Крім того, з відеозапису з нагрудного знаку вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 роз`яснювались його права та обов`язки, проте водій ОСОБА_1 не бажав виходити із свого автомобілю, слухати поліцейських та неодноразово взагалі закривав скло на дверях автомобіля.

З урахуванням викладеного посилання апелянта на спрощений підхід до розгляду справи через не виклик та не допит в суді свідків, є безпідставним, оскільки, як уже зазначалося раніше, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не довіряти або сумніватись в правдивості та об`єктивності показів свідків, так як свідки перед наданням пояснень були ознайомлені з їх обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України (а.с.2,3), їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі. За такого твердження апелянта про те, що відсутність їх допиту саме в судовому засіданні зумовила спрощений підхід суду до розгляду справи в суді, є безпідставним.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи доказів щодо відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним не знайшли свого підтвердження, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 209221 від 03.11.2020 року вказано, що водій від керування відсторонений шляхом блокування центрального замка.

Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно оцінив наявні в даній справі докази відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Тому підстав для скасування постанови судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова