ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/826/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2021 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коренюк А.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління національної поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, працюючу адміністратором магазину «Червоний маркет», місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 443 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , будучи посадовою особою - адміністратором магазину «Червоний маркет» за адресою: м. Київ, просп. Миколи Бажана, 3 «Б», 14 листопада 2020 року (субота) о 17 годині 00 хвилин, не забезпечила протиепідеміологічних заходів у такому магазині, а саме 14 листопада 2020 року (субота) о 17 годині 00 хвилин вказаний заклад торгівлі здійснював свою роботу у вихідний день («карантин вихідного дня»), магазин працював, приймав відвідувачів, внаслідок чого порушила вимоги ст. 20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанову Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та етапів послаблення протиепідемічних заходів"та вчинила правопорушення, передбачене ст. 443 КпАП України.

Так, Урядом був запроваджений карантин вихідного дня з 00 годин суботи до 00 понеділка терміном на три тижні. Карантин вихідного дня передбачав додатково до заборон будніх днів: заборону роботи кафе, ресторанів, крім на виніс, роботу ТРЦ, роботу розважальних закладів. Магазинам можна було працювати тільки тим, де 60% товару є продуктами або ліками, пальним. Не можна було у вихідні працювати закладам культури, спортзалам, фітнес-центрам, басейнам.

Правопорушник на виклик суду не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за адресою, яка вказана в протоколі про адміністративне правопорушення. Ним полано клопотання від 30 січня 2021 року про закриття провадження по справі, вважаючи відсітнім склад адміністративного провапорушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав суддя визнав за можливе розглядати даний матеріал у відсутності правопорушника на підставі доказів, наявних у ньому.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Згідно з вимогами ст. 251 КпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КпАП України відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суть адміністративного правопорушення - є основною складовою правопорушення.

Особа, щодо якої складений протокол/постанова про адміністративне правопорушення, має знати в чому вона звинувачується.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ч.1 ст. 8 КпАП України).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст. 9 КпАП України).

Відповідно до ст. 280 КпАП України суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 - посадовою особою - адміністратором магазину «Червоний маркет» за адресою: м. Київ, просп. Миколи Бажана, 3 «Б», 14 листопада 2020 року (субота) о 17 годині 00 хвилин не забезпечено протиепідеміологічних заходів у такому магазині, а саме 14 листопада 2020 року (судота) вказаний заклад торгівлі о 17 годині 00 хвилин здійснював свою роботу у вихідний день («карантин вихідного дня»), магазин працював, приймав відвідувачів, внаслідок чого ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанову Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та етапів послаблення протиепідемічних заходів"та вчинила правопорушення, передбачене ст. 443 КпАП України.

Так, рішенням (постановою) Уряду був запроваджений карантин вихідного дня з 00 годин суботи до 00 понеділка терміном на три тижні. Карантин вихідного дня передбачав додатково до заборон будніх днів: заборону роботи кафе, ресторанів, крім на виніс, роботу ТРЦ, роботу розважальних закладів. Магазинам можна було працювати тільки тим, де 60% товару є продуктами або ліками, пальним. Не можна було у вихідні працювати закладам культури, спортзалам, фітнес-центрам, басейнам.

Вина правопорушника повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи у їх сукупності й, у тому числі, фотознімками та рапортами працівників поліції.

У письмових поясненнях, викладених у протоколі про адміністратвине правопорушення від 14 листопада 2020 року, ОСОБА_1 вказала таке: «Магазин не працював, люди виходили». Водночас, працівниками поліції задокументовані фотознімки відкритої роботи вказаного закладу торгівлі, що спростовує доводи ОСОБА_1 , яка також визнала, що заклад торгівлі працював, вказавши, що «люди виходили», окрім того, зважаючи на її статус адміністратора закладу, на неї покладається обов`язок виконання протиепідеміологічних заходів.

Суддя, надавши правову оцінку даним поясненням, враховуючи матеріали справи про адміністравне правопорушення, зібраним правоохоронцями доказам, й у тому числі фото-доказам, письмовим пояснення правопорушника, вважає їх такими, що не заслуговують на увагу й розцінює як підставу уникнення від адміністративної відповідальності.

Докази, які б спростовували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ст. 443 КпАП України, суддею не встановлені.

Так, докази про вчиення ОСОБА_1 правопорушення є належними та допустимими, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них такої особи.

Таким чином, вважаю доведеною вину ОСОБА_1 у порушенні ст. 20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанову Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та етапів послаблення протиепідемічних заходів"та вчинила правопорушення, передбачене ст. 443 КпАП України.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

КпАП України доповнено статтею 44-3 згідно із Законом № 530-IX від 17.03.2020 року.

Так, ст. 443 КпАП України передбачено, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи особу правопорушника, наслідки вчиненого правопорушення, сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою ознак, за якими можна констатувати винуватість правопорушника доведеною, суддя вважає за необхідне застосувати до такого правопорушника адміністративне стягнення, як це передбачено диспозицією та санкцією 443КпАП України.

Відповідно до ст. 401 КУпАП України судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

На підставі викладеного ст. 20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанову Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та етапів послаблення протиепідемічних заходів", зі змінами та доповненнями,та, керуючись ст. 443, ст.ст. 276, 283-285, 287-289 КпАП України, Закону України "Про судовий збір", суддя -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення за ст. 443 КпАП України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 (нуль) копійок на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 (нуль) коп.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення через Дарницький районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Копію постанови невідкладно направити для відома правопорушнику, та для виконання - до ВДВС РУЮ за територіальністю.

Строк звернення до виконання - три місяці.

СУДДЯ: