Справа № 308/198/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю захисника - адвоката Пачути О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/595/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2020.
ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 ( десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн.40 коп.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №393320 від 24.11.2019 та постанови судді від 27.01.2020 вбачається, що 24.11.2019 о 02 год. 00 хв. на автодорозі Київ - Чоп водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки ВАЗ 2107 дорожній номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою спеціального приладу Drager в присутності свідка ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 27.01.2020 щодо нього скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 вказує про незаконність постанови суду першої інстанції та проведений розгляд справи щодо нього без належного з`ясування фактичних обставин справи, у зв`язку з чим висновки суду вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. На його думку, судовий розгляд у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності не відповідав вимогам закону і такий проведено поверхово, більш того суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, без належного повідомлення про час і місце розгляду справи, чим позбавив останнього можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП. Також вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення від 24.11.2019 складено відносно особи, яка не вчиняла адміністративне правопорушення, оскільки він у день вчинення правопорушення знаходився в Угорщині, куди виїхав 20.11.2019 та повернувся 22.12.2019. Також припускає, що протокол про адміністративне правопорушення від 24.11.2019 міг бути складений відносно його племінника ОСОБА_4 , якого просив викликати в судове засідання. Одночасно ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 27.01.2020, який ним пропущено з поважних причин, оскільки участі у розгляді справи судом першої інстанції не брав, а копію оскаржуваного рішення отримав 10.06.2020, після того як дізнався від працівників поліції про те, що його позбавлено права керування транспортними засобами.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Пачути О.М., які підтримали клопотання та апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та апеляційна скарга підлягають до задоволення з таких підстав.
З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи, а даних про належне виконання судом вимог ст.285 КУпАП в матеріалах справи немає. Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Зі змісту ст.9 КУпАП вбачається, що склад проступку повинен містити у собі ознаки, що характеризують зовнішній акт поведінки особи, її спрямованість і наслідки, і ознаки, що характеризують самого правопорушника та його психічне ставлення до вчиненого. Наявність цих елементів строго обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння як адміністративного проступку. Якщо хоча б один із них відсутній або не відповідає тим властивостям, які передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, то зазначене діяння не є адміністративним проступком.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У свою чергу, згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст даної статті визначає предмет доказування органів адміністративної юрисдикції, які на етапі слухання справи мають проаналізувати зібрані матеріали і обставини справи. Щоб винести мотивоване і законне рішення, органу адміністративної
юрисдикції необхідно встановити, чи був вчинений адміністративний проступок. Це означає, що необхідно з`ясувати, чи мають місце в діянні особи, яка притягується до відповідальності, всі ознаки, що характеризують склад адміністративного проступку.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Всупереч наведеним вимогам закону, суд належним чином не з`ясував обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанову не можна вважати законною та обґрунтованою, і така підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом, відповідно до вимог ст.294 КУпАП нової постанови.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 393320 від 24.11.2019, складеного щодо ОСОБА_1 , вбачається що останній 24.11.2019 о 02 год. на автодорозі Київ Чоп, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2107 дорожній номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою спеціального приладу Drager в присутності свідка ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 393320 від 24.11.2019, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою тесту №70 від 24.11.2019, відповідно до яких ОСОБА_1 о 01 год. 40 хв. 24.11.2019 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, проміле 0,72 %.
Однак, посилаючись на вказані вище докази як на такі, що підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та, відповідно, вину в скоєнні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення, суддя місцевого суду не дав їм аналіз, а саме не зазначив, які саме дані містяться у цих доказах, які саме факти та обставини ці докази підтверджують, у зв`язку з чим не дав їм відповідної оцінки та дійшов передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення, про його винуватість у скоєнні проступку.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення такий складений щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 .
В суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Пачута О.М. послідовно наголошувала про те, що особа, яка проходила огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не являється ОСОБА_1 , оскільки на день складення протоколу ОСОБА_1 на території України не перебував. На підтвердження таких тверджень, захисником було надано ряд документів, з яких вбачається наступне.
Допитаний у ході апеляційного розгляду на підставі клопотання сторони захисту громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив, що саме він є тією особою, яка 24.11.2019 о 02 год. на автодорозі Київ Чоп, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2107 дорожній номерний знак НОМЕР_1 і на місці зупинки проходила огляд на стан алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 , щодо якого
складено протокол про адміністративне правопорушення, є його дядьком. Стверджував, що працівники поліції зупинили саме його й саме він проходив огляд на стан сп`яніння, однак протокол із невідомих йому причин складено щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що при складанні протоколу будь-яких документів у підтвердження його особи не мав.
Також стороною захисту надано лист заступника начальника ГУ ДМС України в Закарпатській області Рака М., з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 від 06.06.2001, отримував паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від 19.08.2017, і в період з 20.11.2019 - 22.12.2019 та 06.01.2020 - 21.01.2020 мав у користуванні тільки один діючий закордонний паспорт.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, пояснення захисника Пачути О.М. під час апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до такого висновку.
Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Закріплюючи те, що зазначені особи оцінюють докази за своїм внутрішнім переконанням, ця норма водночас указує, що це переконання має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
Ці вимоги норм процесуального закону судом першої інстанції не виконані в повному обсязі, що перешкодило винесенню законної, обґрунтованої й мотивованої постанови.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Однак, у наявних матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази того, що працівниками поліції було встановлено саме особу ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в указаний у протоколі серії ДПР18 № 393320 від 24.11.2019 день та час, і така позиція сторони захисту під час апеляційного розгляду не спростована.
Будь-яких доказів на підтвердження проведення огляду саме ОСОБА_1 , у тому числі й відеозапис, який є об`єктивним доказом, не залежного від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, матеріали справи не містять.
Таким чином, за відсутності доказів на підтвердження проведення огляду саме ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з дотримання вимог ст.266 КУпАП, такий визнається апеляційним судом недійсним.
Зазначене узгоджується з наданими стороною захисту доказами про перебування ОСОБА_1 24.11.2019 за межами України.
Матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, а відтак, постанова суду першої інстанції підлягає скасування, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Таким чином, з огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, не знаходить свого підтвердження.
Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.
Суд першої інстанції, порушивши вимоги ст.ст.245,252,280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення та, чи винний ОСОБА_1 у його вчиненні, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які тягнуть за собою скасування постанови судді із закриттям провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП,апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2020.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2020 про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: