Провадження №3/756/364/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с.Городецьке, Уманського району, Черкаської області, громадянина України, працюючого директором з питань імпорту дочірнього підприємства «Укрспецекспорт» - державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт», службова адреса м.Київ, пр-т.С.Бандери, 7, місце реєстрації АДРЕСА_1, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1

за ч. 2 ст.212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03.12.2020 року до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла заява ОСОБА_2 щодо порушення дочірнім підприємством державної компанії «Укрспецекспорт» - державним госпрозрахунковим зовнішньоторгівельним підприємством «Спецтехноекспорт» його права на інформацію.

Під час перевірки за заявою потерпілого встановлено, що на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» потерпілий звернувся до підприємства із запитом від 12.10.2020 року, в якому просив надати інформацію про призначення, звільнення, трудову діяльність, перелік посадових осіб, а також щодо антикорупційних заходів начальника юридичного відділу підприємства ОСОБА_3 .

У відповідь листом підприємства від 21.10.2020 р. № 31.35/1141/7060-20 за підписом директора з питань імпорту підприємства ОСОБА_1 потерпілому повідомлено, що підприємство не є розпорядником інформації в розумінні Закону, а запитувана інформація є конфіденційною.

Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 13 Закону визначено перелік розпорядників публічної інформації, на яких поширюються норми Закону. При цьому, кожний визначений Законом розпорядник інформації є розпорядником лише щодо певного виду інформації.

З метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1221 «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром» було утворено Державний концерн «Укроборонпром» з включенням до його складу Підприємства.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємство є дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт», засновником якого є держава в особі Державного концерну «Укроборонпром», статутний капітал підприємства становить 842 000,00 гривень, 100 відсотків якого належить державі.

Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Підприємство здійснює неспеціалізовану оптову торгівлю (46.90 класифікації видів економічної діяльності).

Водночас, відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Підприємства основною діяльністю якого є експорт та імпорт продукції і послуг військового, спеціального та подвійного призначення (https://spetstechnoexport.com/uk/about).

Зазначають, що враховуючи, що Підприємство є дочірнім підприємством Державної компанії, засновником якого є держава в особі Державного концерну «Укроборонпром», Підприємство є юридичною особою публічного права.

Так, в розумінні статті 13 Закону Підприємство може бути розпорядником інформації стосовно використання бюджетних коштів, виконання делегованих державою повноважень, інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, а також інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Такі випадки встановлені частиною першою статті 6 цього Закону, згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

В мотивування відмови у наданні публічної інформації на запит заявника зазначено, що Підприємство в розумінні статті 13 Закону не є розпорядником публічної інформації, а також у зв`язку з тим, що запитувана інформація є конфіденційною.

Вказують, що не погоджуються з позицією підприємства, оскільки відповідно до частини другої статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Зазначене положення кореспондує зокрема частині другій статті 7 Закону відповідно до якої розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом з тим, згідно частини четвертої статті 13 Закону усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати достовірну, точну та повну інформацію.

Статтею 22 Закону визначено вичерпний перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію, а саме, в випадках коли: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Виходячи з вказаного зазначають, що дія Закону поширюється в будь-якому випадку вирішення питання щодо надання або обмеження доступу до інформації.

Частиною п`ятою статті 6 Закону встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

У подібній ситуації Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 14.03.2018 № 815/1216/16, зокрема зазначив, що повний перелік працівників комунального підприємства із зазначенням їх прізвищ, ім`я, по батькові та займаної посади є інформацією щодо використання бюджетних коштів, яка не може бути обмеженою в доступі.

При цьому як і в випадку з Підприємством комунальне підприємство, також не фінансується за рахунок бюджетних коштів, однак повністю засноване на майні відповідної територіальної громади.

В іншій справі щодо визнання протиправними дій ПАТ НАК «Нафтогаз України» щодо надання публічної інформації про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу, будь-які інші виплати, які здійснені протягом 2014 року керівництву ПАТ НАК «Нафтогаз України» (голові правління, заступникам голови правління, членам правління) Вищий адміністративний суд України від 10.11.2016 826/19431/15 зазначив: «оскільки засновником ПАТ НАК «Нафтогаз України» є держава в особі Кабінету Міністрів України, голову правління Компанії, першого заступника, заступників голови правління та членів правління Компанії за умовами медичного та побутового обслуговування прирівняно відповідно до міністра, першого заступника, заступників міністра та членів колегії міністерства, враховуючи положення Закону України «Про засади державної антикорупційної політики в Україні (Антикорупційна стратегія) на 2014 - 2017 роки», то ПАТ НАК «Нафтогаз України» є суб`єктом господарювання, який володіє іншою інформацією, що становить суспільний інтерес, а тому підпадає під визначення розпорядника інформації згідно з пунктом 4 частини 2 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того у справі за позовом громадської організації до ПАТ НАК «Нафтогаз України» про визнання протиправною відмови щодо надання інформації та копій документів про прізвища, імена, по батькові та посади всіх співробітників та членів правління ПАТ НАК «Нафтогаз України», які отримали премії, у зв`язку із перемогою у Стокгольському арбітражному суді в спорі з Публічним акціонерним товариством Газпром щодо транзитного контракту та зобов`язати надати запитувану інформацію у повному обсязі Шостий апеляційний адміністративний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що відомості про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу, будь-які інші виплати, керівництву ПАТ НАК«Нафтогаз України» є інформацією, що становить суспільний інтерес та, в розумінні положень Закону є публічною інформацією.

З огляду вказане вище, а також специфіку діяльності Підприємства, наявність високих корупційних ризиків у роботі підприємств, що пов`язані зі здійснення оборонних закупівель, а також низки антикорупційних розслідувань впродовж останніх років щодо корупційних правопорушень у цій сфері (https://cutt.lv/4hEtoao; https://cutt.1 v/3hEtaFl: https://cutt.lv/ahEvq20тощо) вважають, що інформація про призначення, звільнення, трудову діяльність, перелік посадових обов`язків на керівні посади у Підприємстві та вжиття антикорупційних заходів до посадових осіб підприємства становить суспільний інтерес.

Водночас, листом Підприємства від 21.10.2020 № 31.35/1141/7060-20 за підписом директора з питань імпорту ОСОБА_1 відмовлено в наданні інформації про призначення, звільнення, трудову діяльність, перелік посадових обов`язків, а також щодо антикорупційних заходів стосовно начальника юридичного відділу Підприємства ОСОБА_3 .

Таким чином, у діях директора з питань імпорту ОСОБА_1 вважають, що вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: надання інформації. Особу, яка вчинила правопорушення, виявлено: 03.12.2020 об 14:00.

В установлену дату та час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення для отримання примірнику протоколу про адміністративне правопорушення та реалізації прав і обов`язків, передбачених у статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не з`явився. Про розгляд таких матеріалів директора з питань імпорту ОСОБА_1 було повідомлено завчасно листом Секретаріату Уповноваженого від 12.11.2020 № 31386.4/Ш-17163.3/20/30.1. Також листом від 12.11.2020 № 31386.4/Ш-17163.3/20/30.1 ОСОБА_1 роз`яснено відповідні права.

Правопорушення вчинене 21.10.2020 за місцем роботи: просп. Степана Бандери, б. 7, Київ, 04073.Потерпілий ОСОБА_4 .

В судових засіданнях представник ОСОБА_1 - адвокат Вензовська Т.О. посилалася на те, що її довіритель свою вину не визнає. В своїх письмових поясненнях посилалася на те, що протокол складено з грубим порушенням ч.2 ст.254 КпАП, ОСОБА_1 з протоколом не був ознайомлений, доказів вручення йому протоколу матеріали справи не містять Зі змісту протоколу убачається, що протокол складено в зв`язку з тим, що «листом Підприємства від 21.10.2020 №31.35/1141/7060-20 за підписом директора з питань імпорту ОСОБА_1 необґрунтовано відмовлено в наданні інформації про призначення, звільнення, трудову діяльність, перелік посадових обов`язків, а також щодо антикорупційних заходів стосовно начальника юридичного відділу Підприємства ОСОБА_3 , тобто за необґрунтовану відмову в наданні інформації.

Відмова в наданні інформації стосовно працівника підприємства ОСОБА_3 не визначена уповноваженою особою Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини неправомірною, а лише як належним чином не пояснена (необґрунтована) за що відсутня відповідальність за ч.2 ст.212-3 КпАП України.

Окрім того, посилалася, що в порушення ч.1 ст.256 КпАП України в протоколі не вказано місце проживання потерпілого.

Також зазначала, підприємство не є суб`єктом владних повноважень та за жодним із встановлених Законом України «Про доступ до публічної інформації» критерієм не належить до інших розпорядників публічної інформації: жодним чином не використовує бюджетні кошти, не виконує делегованих повноважень, не займає домінуючого або монопольного становища на ринку. Таким чином, підприємство не є розпорядником публічної інформації, запитувана ОСОБА_2 інформація не є публічною інформацією в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», запитувана ОСОБА_2 інформація є персональними даними особи, що передбачає інший режим доступу до неї. Вказувала, що адмінпротокол не відповідає встановленим для його складання правилам, містить суперечливу інформацію. Посилалася на те, що відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, а тому просила суд провадження по справі закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - Вензовську Т.О., дослідивши письмові докази по справі, суд доходить наступних висновків.

15.10.2020 року до ДП ДГЗП «СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ» надійшов Інформаційний запит ОСОБА_2 про надання в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформації стосовно начальника юридичного відділу Підприємства ОСОБА_3 , а саме: дату та номер наказу, ким і коли призначений на посаду; у разі звільнення останнього з займаної посади дату та номер наказу та на підставі чого був звільнений з займаної посади; якщо останнього було звільнено, то якого саме числа він отримав трудову книжку; чи попереджався він про встановлені Законом України «Про запобігання корупції» обмеження під час прийняття на ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт»; якщо попереджався, то якого саме числа його ознайомлено з Законом; що входить/входило до посадових обов`язків ОСОБА_3 .

У відповідь листом підприємства від 21.10.2020 р. № 31.35/1141/7060-20 за підписом директора з питань імпорту Підприємства ОСОБА_1 . ОСОБА_2 повідомлено, що підприємство не є розпорядником інформації в розумінні Закону, а запитувана інформація є конфіденційною.

Відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено лист секретаріату Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини від 19.11.2020 року яким запропоновано ОСОБА_1 03.12.2020 з`явитися для надання пояснень по справі.

Директором з питань імпорту ОСОБА_1 направлено пояснення та повідомлення про неможливість прибуття задля запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби. В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначав, що ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» відмовило у наданні запитуваної ОСОБА_2 інформації з підстав, встановлених п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» - інформація що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, а також відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

Також зазначав в своїх поясненнях, що ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» не є отримувачем/розпорядником бюджетних коштів, не має жодної з ознак, за якими частиною першою статті 13 вказаного Закону визначаються розпорядники публічної інформації, а запитувана ОСОБА_2 інформація не відноситься до вказаної в частинах першій та другій статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Вказував, що підприємство не утримується за рахунок бюджету та створено з метою отримання прибутку шляхом здійснення комерційної діяльності у галузі експорту та імпорту продукції та послуг, і, відповідно до, статутної діяльності ДП ДГЗП «Спецтехноексппорт» не відноситься задоволення суспільних потреб чи надання будь-яких соціальних послуг , що могло би бути підставою для віднесення певної інформації, що є в розпорядженні ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт», до суспільно необхідної.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення направлено 09.12.2020 року, однак матеріали адміністративної справи не містять копії зворотнього повідомлення на підтвердження отримання даного поштового відправлення ОСОБА_1 , а тому беззаперечних доказів, які б стверджували факту одержання цього листа адресатом відсутні.

Статтею 256 КУпАП України передбачено, що протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Одночасно з цим, в протоколі про адміністративне правопорушення від 03.12.2020 відсутній підпис особи яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме ОСОБА_1 про те, що йому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також його права та обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Також відсутній підпис ОСОБА_1 у графі про те, що він отримав один примірник протоколу.

А відтак суд зауважує про те, що у відповідності до ст. 268 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Зі змісту протоколу вбачається, що зі своїми правами, гарантованими відповідними статтями Конституції України, він не був ознайомлений.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання щодо правильного складання протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення від 03.12.2020 , крім посади та місця роботи, не містить відомостей про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, а саме - відсутні дата народження, місце проживання чи реєстрації ОСОБА_1 .

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення. Відповідно до цієї норми - адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб`єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Кодексом про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення, а також зміст постанови в справі про адміністративне правопорушення. У цих процесуальних документах повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема про місце і час вчинення правопорушення, його суть, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як зазначено в протоколі, дії директора з питань імпорту ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст. 212-3 КпАП України - порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме як вказано в протоколі : «Надання інформації»

Диспозиція вказаної правової норми містить вичерпний та чіткий перелік неправомірної поведінки, за яку встановлено адміністративну відповідальність:1) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 2) ненадання відповіді на запит на інформацію; 3) ненадання інформації; 4) неправомірна відмова в наданні інформації; 5) несвоєчасне або неповне надання інформації; 6) надання недостовірної інформації.

Законом України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до ст. 1, передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчинені таких порушень.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації; 2) розпорядники інформації; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації.

Відповідно до ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Як убачається з посадової інструкції до службових (посадових) обов`язків ОСОБА_1 , не віднесено питання забезпечення доступу до публічної інформації.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (як і правопорушення).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом , а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При чому ЄСПЛ у справі «Allenet de Ribemont v. France» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 займає посаду директора з питань імпорту ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт». Доказів того, що посадовою інструкцією чи-то іншим локальним актом до службових (посадових) обов`язків ОСОБА_1 віднесено питання забезпечення доступу до публічної інформації не надано.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені доводи на підтвердження відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, дослідивши усі наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також, враховуючи ту обставину, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та те, що одним із доказів винуватості є протокол про адміністративне правопорушення, суддя приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки обставини скоєння адміністративного правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 247 п.1 ч.1, 251, 212-3 ч.2 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.212-3 КУпАП закрити, за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня її постановлення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: