ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Сташків Н.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Підволочиського відділення поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , працюючого кредитним інспектором КС «Кредит ФОРС»

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2020 року на адресу Підволочиського районного суду Тернопільської області від Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області після до оформлення надійшов матеріал відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №712418 від 20 жовтня 2020 року, вбачається, що цього ж дня об 17 год 20 хв продавець продуктового кіоску ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що по АДРЕСА_2 , порушила правила щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно епідеміологічних правил і норм, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб, а саме ст.. 29. Крім цього порушено постанову державного санітарного лікаря України № 23 від 03.05.2020 року, а саме п.1, п.8 підпункту, чим порушила вимоги пп.1, п.15 постанови КМ України № 641 від 22.07.2020 року, вчинивши правопорушення, передбачене ст.. 44-3 КпАП України.

В судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що являється власником продуктового кіоску, проте не вчиняв ніякого адміністративного правопорушення, не являється продавцем у даному кіоску і роботодавцем ОСОБА_2 і не здійснює жодної підприємницької діяльності, а тому просить провадження закрити у зв`язку з відсутністю події і складу відносно нього адміністративного правопорушення.

Постановою Підволочиського районного суду від 10 грудня 2020 року матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 за ознаками ст.. 44-3 КпАП України направлено до Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області для належного до оформлення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам ст.. 256 КпАП України, зокрема протокол був складений на ОСОБА_1 , хоча правопорушення згідно вказаного протоколу вчинено ОСОБА_2 , будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 є належним суб`єктом даного правопорушення до матеріалів справи не долучено. Крім цього фабула правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 викладена не коректно із зазначенням абревіатур, а також не до кінця записаних нормативно-правових актів, які врегульовують інкримінований вид правопорушення. Також у матеріалах справи як доказ вини правопорушення наявне свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , проте суду не зрозуміло, чи вказаний підприємець орендує приміщення кіоску, якщо так то не долучено договору оренди, чи іншим чином підтверджено її вину і не наведено жодних мотивів та відношення до даного правопорушення.

На виконання вказаної постанови суду працівниками Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області на адресу суду був направлений лист № 555/112/03-20-21 від 25.01.21 року згідно якого вбачається, що суб`єкт, який склав протокол не може вжити жодних заходів, пов`язаних із винесення виправлень до протоколу. Крім того зауважують на їх думку суттєву обставину відповідно до ч.1 ст. 257 КпАП України, зокрема те, що підстав для пересилання протоколу про адміністративне правопорушення іншим суб`єктам, у тому числі його повернення немає. Також вважають, що на їх погляд, усі подібні уточнення суд повинен здійснювати у відповідному судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, або на підготовчому етапі до розгляду справи про адміністративне правопорушення у судовому засіданні (попереднє судове засідання). Адже, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення за участі сторін, суд може уточнити правильність даних, у тому числі й зміст правопорушення. Повторно нагадують, що КУпАП України не передбачає такої постанови у справі про адміністративне правопорушення, яким суд постановляє повернути матеріал (протокол про адміністративне правопорушення) суб`єктові, який його склав для доопрацювання. Також вважають за необхідне наголосити на тому, що вже давно настав час внесення змін до норм КУпАП щодо визначення видів рішень у справах про адміністративні правопорушення та їх процесуального оформлення. Адже до вказаного можуть додати й те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення згідно КУпАП України не може перериватися, адже про це немає жодних нормативних положень. Також зазначають, що притягнути ОСОБА_3 не можливо, оскільки відповідно до ст.. 38 КУ пАП встановлені граничні строки накладення адміністративних стягнень, оскільки дане правопорушення було вчинено 20.10.2020 року.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини :

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення, обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Згідно «Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби» передбачено, що торгівля продовольчими та непродовольчими товарами повинна здійснюватись з дотриманням санітарних вимог, зокрема працівники постійно повинні мати на собі засоби індивідуального захисту.

З аналізу вказаних «Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби» можна дійти висновку, що їх застосування відноситься виключно до громадян, приватних підприємців, котрі здійснюють торгівлю продовольчими чи непродовольчими товарами.

На підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення працівниками поліції долучено рапорт працівників поліції, письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та диск відеозапису, зокрема :

-із рапорту працівників поліції вбачається, що 20.11.2020 року 18:29 під час несення служби в м. Скалаті по вул. Тернопільській, 60 А в продуктовому кіоску було виявлено порушення правил щодо карантину людей санітарно гігієнічних та санітарно епідеміологічних правил і норм передбачених законодавством України. Відносно власника приміщення ОСОБА_4 складений протокол за ст.. 44-3 КпАП України;

-Із пояснень ОСОБА_2 вбачається, що, будучи на роботі, обслуговувала клієнтів у масці, проте приспустила її, тому, що зачухався ніс. На момент перевірки усі інші дезінфікуючі засоби були у магазині в наявності;

-Із пояснень ОСОБА_4 вбачається, що він являється власником приміщення магазину, у якому було проведено перевірку. По суті порушення пояснив, що приміщення він здає в оренду іншому підприємцю, який веде підприємницьку діяльність і не має до нього жодного відношення

-Із наданих відеозаписів вбачається, що працівники поліції зайшли в приміщення, у якому знаходилась гр. ОСОБА_2 із приспущеною захисною маскою.

Крім того до матеріалів справи долучено свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_4 , з якого вбачається, що він є власником приміщення, торгівельного кіоску по АДРЕСА_2 , а також свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

На думку суду, жоден із наданих працівниками поліції доказів не підтверджує факт порушення правил карантину саме особою, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 , і не може лягти в основу таких доказів.

Зокрема з метою усунення протиріч постановою Підволочиського районного суду від 10 грудня 2020 року вказаний матеріал був направлений працівникам поліції для належного до оформлення та приведення протоколу до вимог чинного законодавства України.

Зокрема суд звертав увагу на те, що згідно протоколу про вчинене адміністративне правопорушення вказано, що його вчинила ОСОБА_2 , проте чому складено протокол на ОСОБА_4 , а також те, що він є належним суб`єктом даного правопорушення до матеріалів справи будь-яких доказів не долучено. Крім цього фабула правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , викладена не коректно із зазначенням абревіатур, а також не до кінця записаних нормативно-правових актів, які врегульовують інкримінований вид правопорушення. Також у матеріалах справи як доказ вини правопорушення наявне свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , проте суду не зрозуміло, чи вказаний підприємець орендує приміщення кіоску, якщо так то не долучено договору оренди, чи іншим чином підтверджено її вину і не наведено жодних мотивів та відношення до даного правопорушення.

Працівниками поліції не спростовано наданих їм пояснень ОСОБА_5 про те, що приміщення магазину він працює, а здає його в оренду і жодного відношення до виду підприємницької діяльності, що там здійснюється діяльності він не має.

Суд також звертає увагу, що в протоколі не встановлено, чи є особа, щодо якої складено протокол, фізичною особою-підприємцем чи посадовою (службовою) особою відповідного підприємства, що має суттєве значення для розгляду справи. Оскільки це впливає як на розмір адміністративного стягнення у вигляді штрафу, у разі визнання особи винною у скоєнні адміністративного правопорушення, так і на сам факт визнання такої особи суб`єктом правопорушення.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердженні вини ОСОБА_4 у порушенні правил щодо карантину людей, відповідальність за яку передбачена ст.. 44-3 КпАП України, незважаючи на вимогу суду, працівниками поліції надано не було, натомість надіслано лист із посиланням на те, що уповноважений суб`єкт, який його склав, не може вжити жодних заходів, пов`язаних із внесенням виправлень до протоколу, а також посилання на те, що суд сам повинен здійснити усі уточнення у судовому засіданні.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року (далі - Конвенції) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування ч.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права».

У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже, ст.6 не може бути застосована. Однак, ЄСПЛ не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте, ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0.42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Маліге проти Франції» («Maligev. France», заява № 27812/95, рішення від 23 вересня 1998 року) ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації NoR (91).

Таким чином, ч.2 ст.6 Конвенції гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 pоку, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 pоку, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 pоку), суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати, по суті, викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Відповідно до положень ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 283, 284, 285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд Тернопільської області.

Суддя Н.Б. Сташків