Справа № 715/138/21
Провадження № 3/715/87/21
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2021 смт. Глибока

Суддя Глибоцького районного суду Чернівецької області Маковійчук Ю.В. розглянувши матеріали справи, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 за ч.4 ст.172-11 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Військовослужбовець ОСОБА_1 , проходить службу на посаді начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип Б).

Військовослужбовець ОСОБА_1 під час дії особливого періоду, з 04 грудня по 06 грудня 2020 року, не з`явилася на військову службу без поважних причин по закінченню відпустки, яка була їй надана з 23.11.2020 по 02.12.2020 року. Своїми діями молодший лейтенант ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 11,12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 4,6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 172-11 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинені правопорушення не визнала, та пояснила, що після закінчення відпустки 03 грудня 2020 року вона з`явилася в ІНФОРМАЦІЯ_5 . На підрозділ, в якому вона несе службу не з`явилася, пішла до санітарної частини в ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки погано себе почувала, на наступний день здавала тест на коронавірус, субота, неділя у неї вихідний. При цьому вказала, що 04 грудня 2020 року вона зателефонувала начальнику, якому вона сказала, що погано себе почуває, а з понеділка 07 грудня 2020 року перебувала на лікуванні.

Окрім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні повторно заявила клопотання про відкладення розгляду справи, для можливості їй скористатися послугами адвоката та зібрання доказів. Разом із тим, вважаю, що подане клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, як такі, що спрямовані на затягування розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.172-11 розглядається протягом доби.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Дана справа двічі за клопотаннями ОСОБА_1 , з метою забезпечення останньої права на захист, відкладалася, зокрема, для залучення захисника, для зібрання доказів для подання до суду, однак, ОСОБА_1 наданим їй правом не скористалася.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ч. 3 ст.172-11 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб. Згідно положень ч.4 ст.172-11 КУпАП, передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Згідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про оборону України», «особливий період» - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Зазначений «особливий період» розпочався з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває дотепер.

Відповідно до ч.3 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Згідно ч.1 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Як вбачається з наказу начальника 31 прикордонного загону від 18 листопада 2020 року №350-ВВ, молодшому лейтенанту ОСОБА_1 (П-034090), начальнику 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип Б), за адресою: місто Чернівці, надано щорічну основну відпустку тривалістю 10 (десять) календарних днів, з 23 листопада 2020 року. До виконання службових обов`язків приступити 03 грудня 2020 року.

Відповідно до п. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України № № 548-XIV від 24 березня 1999 року «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут), про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Згідно п. 40 Статуту військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Відрекомендовуючись своєму безпосередньому начальникові, військовослужбовці називають свою посаду, військове звання, прізвище та причину звертання. Наприклад: "Пане (пані) майоре. Командир Першої механізованої роти капітан Ткаченко. Відрекомендовуюся з нагоди присвоєння мені військового звання капітана".

Як вбачається з рапорту начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » майора ОСОБА_2 від 04 грудня 2020 року, ОСОБА_1 04 грудня 2020 року не прибула з відпустки та не здійснила доповідь про причини не прибуття до місця дислокації підрозділу відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), в телефонній розмові стверджувала що захворіла та до 17:00 04.12.2020 року надасть відповідні довідки в медичний пункт ІНФОРМАЦІЯ_7 . Станом на 20:00 04.12.2020 року молодший лейтенант ОСОБА_1 жодних довідок які підтверджують її хворобу не надала, на телефоні дзвінки не відповідала, в подальшому (05,06 грудня 2020 року) до підрозділу не прибувала. Вихідних вищезгаданому військовослужбовцю на 04-06.12.2020 року не надавав.

Дані обставини у судовому засіданні майор ОСОБА_2 підтвердив, зокрема, пояснив, що ОСОБА_1 03 грудня 2020 року не прибула до військової частити, причини не повідомила. 04 грудня 2020 року зранку він зателефонував їй, вона повідомила, що погано себе посуває, тому він порекомендував звернутися до лікаря в санітарну частину і в кінці робочого дня доповісти, однак, остання не з`явилася, на дзвінки не відповідала.

Відповідно до п. 254 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Згідно п. 261 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», «…..Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або військовими комісарами.»

Відповідно до п.п.5 п.256 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

Згідно ч.5 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.

ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджувала, що захворіла, тому не змогла з`явитися до місця несення служби, однак, не зважаючи на відкладення справи для подання нею доказів (медичних довідок, лікарняного листа), які б підтверджували даний факт, ОСОБА_1 не надала.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Зважаючи на вищевикладене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбачений ч.4 ст. 172-11 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ №019453 від 22 січня 2021 року, рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » майора ОСОБА_2 від 04 грудня 2020 року, службовою карткою військової частини № НОМЕР_1 , наказом начальника 31 прикордонного загону від 18 листопада 2020 року №350-ВВ.

Вважаю, що повне невизнання своєї вини ОСОБА_1 є способом її захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки надані нею покази повністю спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до санкції ч.4 ст.172-11 КУпАП на особу, яка вичинила дане правопорушення накладається штраф від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Призначаючи покарання ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 КУпАП враховую, зокрема, обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, особу останньої, що за місцем роботи характеризується посередньо (особисто не дисциплінована та не завжди принципова у вирішенні службових питань. При отриманні завдань, не зовсім вірно та об`єктивно оцінює необхідність їх виконання, потребує постійного контролю. Має слаборозвинуті вольові якості), вчинила правопорушення, що порушує Статут внутрішньої служби ЗСУ в особливий період, належних висновків для себе не зробила. Протягом року до адміністративної відповідальності не притягалася, вважаю, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення в межах санкції ч.4 ст.172-11 КУпАП України у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення нею нових правопорушень.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. А тому, із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454,00 грн.

На підставі ч.4 ст.172-11 КУпАП, керуючись ст. ст. 38, 252, 283, 285, 287 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні, 00 копійок в доход держави.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд протягом 10-ти діб з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: