ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/170/21 Справа № 185/2537/20 Суддя у 1-й інстанції - Косюк А. П. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року, якою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, -

за участю:

представника потерпілої - адвокат Меркулової Т.П.,

особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 462871 від 28.03.2020 року вбачається, що 28.03.2020 року о 10.30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_1 , під час якої виражався нецензурною лайкою, та погрожував фізичною розправою, чим вчинив насилля в сім`ї. Зазначені дії органом внутрішніх справ кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, та направити справу на новий судовий розгляд. Крім того, просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Зазначає, що розгляд справи було здійснено без повідомлення потерпілої, про наявність оскаржуваної постанови потерпілій стало відомо лише у грудні 2020 року.

В обґрунтування своїх апеляційних доводів, зазначила, що постанова суду є незаконною. Вказує, що суд першої інстанції обмежився лише тим, що заслухав ОСОБА_2 , який заперечував обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

На думку потерпілої суд належним чином не з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки наданим доказам.

В матеріалах справи міститься рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ухвала суду про затвердження мирової угоди про поділ майна між подружжям, рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на його утримання з дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заяви ОСОБА_2 до відділу поліції про те, що між ним та колишньою дружиною існують неприязні стосунки щодо користуванням майном будинком по АДРЕСА_1 та між дітьми заявника щодо сплати аліментів, копія заповіту його матері, договір купівлі-продажу квартири, належної його матері за її життя. Всі вказані документи надав ОСОБА_2 для підтвердження тієї обставини, що між ним, потерпілої та їх спільними дітьми існує конфліктна ситуація.

ОСОБА_2 неодноразово вчиняв та вчиняє свари та скандали стосовно виділу його частки, що належить у будинку, вимагає від мене та дітей, щоб ми сплатили йому грошову компенсацію за його частку, при цьому він висловлюється на мою адресу та адресу дітей нецензурними словами, чим принижує мою честь та людську гідність, погрожує позбавити мене права власності на частку будинку,лишити житла, чим завдає мені психологічну травму та страждання, ОСОБА_2 застосовує до потерпілої постійно домашнє насильство у формі психологічного насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, що є дискримінацією відносно мене, як жінки, його колишньої дружини та спричиняє страждання.

Посилання суду на те, що відсутні свідки вказаної події, аудіо - відео докази, а ОСОБА_2 заперечує подію адміністративного правопорушення та свою протиправну поведінку, є безпідставними, оскільки суд не заслухав думку, пояснення потерпілої сторони.

В суді апеляційної інстанції представник потерпілої - адвокат Меркулова Т.П. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у діях ОСОБА_2 з посиланням на обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо останнього, в якому не відображено ознак об`єктивної сторони зазначеного адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Так, частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року за № 2229-VIII психологічне насильство- форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 462871 від 28.03.2020 року вбачається, що 28.03.2020 року о 10.30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_1 , під час якої виражався нецензурною лайкою, та погрожував фізичною розправою, чим вчинив насилля в сім`ї. Зазначені дії органом внутрішніх справ кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак матеріали справи не містять докази, які б підтверджували такі протиправні дії, а саме свідки події, які б підтвердили обставини вчинення насильства та їх пояснення, тобто чи були нецензурні висловлювання та погрози, дії фізичного характеру направлені на фізичне насилля та інше ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 ..

Докази, які містяться в матеріалах справи, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не є тими доказами, які б підтверджували у сукупності факт адміністративного правопорушення.

Пояснення ОСОБА_1 є однобічними, є суб`єктивним ставленням до особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінки доказам, не заслуговують на увагу.

Крім того, потерпіла зазначала в заяві (а.с. 4), що ОСОБА_2 вчиняв умисні дії фізичного і психологічного характеру, а саме: висловлювався нецензурною лайкою на її адресу і погрожував розправою, намагався вчинити бійку. Однак, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, насильство фізичного характеру - намагання вчинити бійку, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення не ставиться у провину ОСОБА_2 ..

ОСОБА_2 , у свою чергу у поясненнях зазначив, що саме ОСОБА_1 почала конфлікт, оскільки кричала на нього та погрожувала. Зазначив, що між ними існує конфліктна ситуація, оскільки між ним та колишньою дружиною існують неприязні стосунки щодо користуванням майном будинком по АДРЕСА_1 та між дітьми заявника щодо сплати аліментів.

П. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство ? це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.14 ст. 1 цього Закону психологічне насильство ? це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов?язкової ознаки ? можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

При цьому, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 вбачається, що при складанні протоколу можливість настання чи настання психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій ОСОБА_1 встановлена не була.

Відтак, обопільні словесні образи та нецензурна лайка в межах довготривалого конфлікту, який склався між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої ? не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку Європейського суду з прав людини, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, суть адміністративного правопорушення.

При цьому формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини.

Отже, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, викладену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд також погоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відносно ОСОБА_2 , - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко