Провадження № 3/127/9438/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2021 о 02.08 год. по вул. М. Ващука, 10 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault, д.н. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан сп`яніння відмовився.

Крім того, 14.11.2021 о 12.10 год. по вул. Кармелюка, 2-а в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault, д.н. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан сп`яніння відмовився.

ОСОБА_1 в судовому засіданні відомості, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення, не заперечував і суду повідомив, що вони відповідають дійсності. Зауважив, що відмовився від проходження огляду, оскільки незадовго до здійснення наведених вище зупинок (приблизно 6 днів) припинив прийняття антибіотиків і на час проведених зупинок продовжував вживати препарати від астми.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З диспозиції статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) визначені ознаки наркотичного сп`яніння, якими є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. Згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З наданих суду матеріалів випливає, що у ОСОБА_1 на час здійснення зупинки керованого ним транспортного засобу були виявлені такі ознаки: тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, зіниці очей, які не реагують на світло. Тобто правові підстави для направлення останнього для проведення огляду на стан сп`яніння, були наявні.

Згідно з реченням першим частини другої статті 266 КпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Слід зауважити, що процедура такого огляду регламентована реченням другим частини другої статті 266 КпАП, зі змісту якого випливає, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Відповідно до приписів реченням третього частини другої статті 266 КпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, реченням першим частини третьої статті 266 КпАП визначено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

ОСОБА_1 в судовому засідання не оспорював дотримання процедури направлення його на огляд на стан сп`яніння й підтвердив обставини, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що побоявся проходити такий огляд у зв`язку з вживання лікарських препаратів. Правові підстави для визнання матеріалів, оформлених за результатами висловленої відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, відповідно до приписів частини п`ятої статті 266 КпАП суд не встановлені. Суд також вважає за доцільне зауважити, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є самостійним складом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_1 , суд враховує таке.

До суду 19.11.2021 надійшли два протоколи, складені на ОСОБА_1 за фактом вчинення ним 13.11.2021 та 14.11.2021 правопорушень, передбачених частиною першою статті 130 КпАП.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 35 КпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються, зокрема, повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення.

Згідно з приписами статті 39 КпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Отже, приписи КпАП факт вчинення правопорушення повторно пов`язують з фактом накладення на особу адміністративного стягнення (особа вважається підданою адміністративному стягненню).

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності до вчинення зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення діяння, суд також вважає за доцільне зауважити таке.

Зі змісту частини першої статті 221 КпАП випливає, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 130 цього Кодексу, а також справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років.

Як суд зазначив вище, два протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 надійшли до суду одночасно і відповідне судове рішення, що набрало законної сили, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 КпАП, на час розгляду зазначених матеріалів суду не надане. Тому суд вважає, що правові підстави для ствердження про наявність у діяння ОСОБА_1 ознак вчинення правопорушення повторно відсутні.

Отже, суд вважає, що дії ОСОБА_1 за зазначеними вище фактами охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та попередження вчинення ним нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд враховує таке.

Згідно з наданими суду матеріалами ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не притягувався. Однак слід при цьому зауважити, що санкція закону, яким встановлена адміністративна відповідальність за вчинене ОСОБА_1 правопорушення, є безальтернативною, тобто передбачає стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом. Саме тому суд вважає за доцільне з метою попередження вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом.

Вирішуючи питання щодо строку застосованого адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує таке.

Відповідно до частини третьої статті 30 КпАП якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Як суд зазначив вище, відповідне судове рішення, яке набрало законної сили, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на час вчинення ним зазначених вище діянь суду не надане. Тому правові підстави для застосування приписів частини третьої статті 30 КпАП в частині складання застосованих стягнень у виді позбавлення права керування транспортним засобом відсутні. Крім того, частиною другою статті 36 КпАП визначено, що у разі якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Суд вже вище зазначив, що санкція норми, якою передбачена відповідальність за вчинене ОСОБА_1 діяння є безальтернативною, правові підстави для часткового складання застосованих до нього санкцій судом не встановлені, тому суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом в межах санкції частини першої статті 130 КпАП.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: