Справа № 942/834/21
Провадження № 33/810/197/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Василович Г.Ю. за участю ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, та його захисника Компанієць В.В., розглянувши у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Компанієць В.В. на постанову судді Новопсковського районного суду Луганської області від 10 вересня 2021 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн.

Як зазначено в постанові, 17 червня 2021 року о 23 год. 53 хв. на території Старобільського району, околиці н.п. Світле в районі інформаційно-попереджувальної таблички № 732 «Увага Державний кордон України. Прохід заборонено», на відстані до 5 м від лінії Державного кордону України був виявлений та затриманий ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за спробу перетнути Державний кордон України поза встановленим пунктом пропуску, з метою переміщення безакцизного товару народного споживання, на напрямку Світле (Україна) - Верхня Серебрянка (Російська Федерація), чим порушив вимоги ст. 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, за що передбачено відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник Компанієць В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду і закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що наведені судом докази жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Вказує, що зі змісту показів допитаних у суді свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , вбачається, що 17.06.2021 ОСОБА_1 не здійснювалося жодних дій направлених на спробу незаконного перетину державного кордону України.

Покази свідка ОСОБА_5 спростовуються доданим до матеріалів справи письмовим повідомленням про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, з якої вбачається що вказаний свідок є викривачем, тобто особою, якій надавалася неправомірна вигода, тому останній є прямо заінтересованою особою у результатах розгляду даної справи. З аналогічних підстав спростовуються письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Протокол про адміністративне затримання від 17.06.2021 щодо ОСОБА_1 не доводить наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КК України.

Схема затримання з фото таблицею складена за відсутності підписів незаінтересованих осіб (понятих), які би могли беззаперечно підтвердити у суді місце затримання, та його відстань відносно державного кордону України. При цьому на фото таблиці відсутня прив`язка до будь- яких сталих об`єктів, за допомогою яких можливо перевірити їх відповідність фактичному місцю затримання.

Рапорт ОСОБА_5 не містить дати його складання, а тому суд був позбавлений можливості посилатися на вказаний доказ в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 .

З письмових пояснень ОСОБА_4 не вбачається жодного підтвердження здійснення ОСОБА_1 спроби перетину державного кордону України.

Вказує, що пояснення ОСОБА_1 про те, що жодних дій направлених на спробу перетину Державного кордону України поза пунктом пропуску, він не вчиняв, відповідають дійсності.

Зазначає, що у силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви, щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь (Постанова Верховного Суду від 08.07.2020 р. у справі № 463/1352/16а).

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Компанієць В.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч.7,8 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції керується положеннями ч. 1 ст. 7 КУпАП, відповідно до яких ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а також положеннями ст. 9 КУпАП, згідно яких адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог діючого національного закону суд першої інстанції не дотримався з огляду на таке.

Як вбачається з змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 20.06.2021 року, 17 червня 2021 року о 23 год. 53 хв. на території Старобільського району, околиці н.п. Світле в районі інформаційно-попереджувальної таблички № 732 «Увага Державний кордон України. Прохід заборонено», на відстані до 5 м від лінії Державного кордону України був виявлений та затриманий ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за спробу перетнути Державний кордон України поза встановленим пунктом пропуску, з метою переміщення безакцизного товару народного споживання, на напрямку Світле (Україна) - Верхня Серебрянка (Російська Федерація), чим порушив вимоги ст. 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, за що передбачено відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 204-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб, або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Так, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , та досліджені письмові докази, а саме: протокол про адміністративне затримання від 17.06.2021 ОСОБА_1 ; письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; схема затримання порушників державного кордону з фото таблицею до нього; рапорт Чкі Е.; письмові пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував пояснення допитаних у суді свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не підтвердили факт спроби або перетину ОСОБА_1 державного кордону. Свідок ОСОБА_2 у суді зазначив, що він з ОСОБА_1 під час завантаження ящиків знаходились біля машини, інші хлопці носили ящики.

Також свідок ОСОБА_3 у суді пояснив, що ОСОБА_1 не перетинав Державний кордон, перейшли на іншу сторону ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Вантаж отримували від росіян, товар передавали ланцюгом, один одному. Затримали їх під час завантаження.

Досліджені судом першої інстанції письмові матеріали не доводять поза розумним сумнівом факт спроби перетину ОСОБА_1 . Державного кордону України.

Так, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів, суддя відповідно до положень ст.129 Конституції України повинен здійснювати правосуддя незалежно та керуватися верховенством права, основними засадами якого у тому числі є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст.62 Конституції України , ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд апеляційної інстанції враховує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин, чи адміністративне правопорушення були вчинені і обвинувачений, або особа, яка притягується до адміністративної відповідальності є винним у вчиненні цього злочину чи адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Крім того, відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Суд першої інстанції перевіряв доводи захисника, викладені ним в апеляційній скарзі, в тому числі про те,що жоден свідок не зазначив,що ОСОБА_1 мав намір перетнути Державний кордон, надав відповідну оцінку показанням свідків, та дійшов висновку, що суд розцінює свідчення ОСОБА_9 як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, мотивуючи тим,що сукупність доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 усвідомлював, де він знаходиться, з якою метою, свою роль у подіях, що стали підставою для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

На думку суду, матеріалами справи підтверджено умисел ОСОБА_1 на переміщення товару через Державний кордон України, а отже і можливість його перетину. Затримання вказаних осіб відбулось під час завантаження товару у транспортний засіб ОСОБА_2 , а отже під час виконання дій щодо переміщення товару через Державний кордон, що свідчить про можливість перетину ОСОБА_1 . Державного кордону.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції поспішним, оскільки судом розглядалися матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, яке має кваліфікуючу ознаку дії, вчиненні групою осіб.

Очевидно те, що у групу осіб входили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , однак про останнього у протоколі жодної згадки немає.

Про зустріч з ОСОБА_11 17.06.2021 року пояснював також в суді свідок ОСОБА_5 .

У матеріалах справи відсутні дані про будь-які рішення щодо вказаних осіб.

Суд першої інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що він не перетинав Державний кордон, оскільки останньому інкримінується спроба перетину Державного кордону.

Суд послався на показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які ,на його думку, підтвердили, що ОСОБА_1 усвідомлював своє знаходження біля Державного кордону.

У такому випадку, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які знаходилися разом з ОСОБА_1 , на місці події 17.06.2021 року також мають нести відповідальність за свої дії, як співучасники.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу на те,що суд першої інстанції побачив зі свідчень свідка ОСОБА_3 , що група осіб разом з ОСОБА_1 мали на меті переміщення товару через Державний кордон, ролі між собою вони не розподіляли, передавали вантаж один одному ланцюгом, без визначення хто де буде стояти, що додатково підтверджує факт спроби перетину Державного кордону поза пунктом пропуску.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, є необґрунтованим належним чином для підтвердження винуватості ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції не згоден з оцінкою суду позиції сторони захисту на зацікавленість свідка ОСОБА_5 в результаті розгляду цієї справи, як лише припущення захисника.

В суд першої інстанції було встановлено, що свідок ОСОБА_5 є викривачем по отриманню неправомірної вигоди,що є повідомлення про підозру ОСОБА_1 за ч.3 ст.369 КК України, з цього приводу, де вказаному свідку надавалася неправомірна вигода.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції повинен був не враховувати показання цього свідка , оскільки вони мають значення для кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Тим паче, суд зазначив, що допит свідка ОСОБА_5 не є єдиним доказом у даній справі,а тому оцінювати показання вказаного свідка необхідно було критично.

У зв`язку з чим, правильно суд звернув увагу на те, що рапорт ОСОБА_5 не має дати складання, однак зі змісту рапорту вбачається, що останнім було здійснено доповідь щодо подій, які сталися 17.06.2021.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з тим, що схема місцевості району затримання порушників не містить посилання на місцевість, оскільки з цієї схеми вбачається місце розташування затриманих осіб з прив`язкою до місцевості.

Очевидно те, що вона складена 18.06.2021 року ,з якою погодився ОСОБА_1 (а.с.9)

Посилання захисника на відсутність в фототаблицях №№ 1,2 прив`язки до місцевості суд першої інстанції прийняв до уваги,зазначивши, що відсутність вказаних відомостей за наявності інших доказів не спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те,що фото таблиця та протокол про адміністративне правопорушення складені 20.06.2021 року, а затримання групи осіб було 17.06.2021 року.

У такому випадку були допущені порушення вимог ч.2 ст.254 КУпАП, відповідно до яких протокол про адміністративне правопорушення у разі його оформлення складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Тобто останнім днем для складення протоколу про адміністративне правопорушення є 19.06.2021 року.

Окрім того, відповідно до вимог ч.2 ст.277 КУпАП справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст.ст.203-206-1 КУпАП розглядаються протягом доби з дня одержання судом протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів.

Як слідує з матеріалів справи, вказаний протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 надійшов до суду першої інстанції 22.06.2021 року та був постановою суду від 23.06.2021 року повернутий до відділу прикордонної служби « Білолуцьк» Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України для об`єднання з матеріалом про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 (а.с.21)

З інформації Східної митниці Держмитслужби від 05.07.2021 року вбачається, що протоколи про порушення митних правил у відношенні громадян України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які були затримані військовослужбовцями 19.06.2021 року за незаконний перетин державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску з тютюновими виробами, не складалися. Товари були передані працівникам ДФС. (а.с.22)

13.07.2021 року вказані матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП знову надійшли до суду першої інстанції та були призначені для розгляду на 14.07.2021 року та за заявою захисника перенесено на 19.07.2021 року (а.с.25,32).

Суд першої інстанції на це не звернув увагу належним чином, а тому його висновки про те,що кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, - спроба перетнути Державний кордон України поза встановленим пунктом пропуску, з метою переміщення безакцизного товару народного споживання, вчиненої групою осіб, є поспішними та передчасними.

Таким чином апеляційний суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому порушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1, та вважає необхідним закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника Компанієць В.В. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.294, 247 КУпАП , суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника Компанієць В.В. - задовольнити.

Постанову судді Новопсковського районного суду Луганської області від 10 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - скасувати, провадження закрити на підставі п. 1 ч.1ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського

апеляційного суду: Є.В.Тополюк