Справа № 355/1416/21
Провадження № 3/355/772/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року

Суддя Баришівського районного суду Київської області Червонописький В.С., розглянувши адміністративну справу, що надійшла з Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №304191 вказано, що 22.09.2021 о 00:14 годині ОСОБА_1 на 77 км автодороги М-03 сполученням Київ-Харків керував транспортним засобом «HYNDAI GENESIS» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду для встановлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Зазначені дії особою, що склала протокол, визначено як порушення вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні, свою провину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та зазначив, що 22.09.2021 року цілий день перебував в дорозі їхав з м. Воронежу до м. Києва, був дуже стомлений, не доїжджаючи близького години до м. Києва, був зупинений працівниками поліції, оскільки при здійсненні маневру не включив поворот. Не дивлячись на пізню годину, був одягнений в шорти. Під час спілкування на вулиці, поліцейські запідозрили його у перебуванні в стані сп`яніння, так як побачили у нього тремтіння пальців рук, та запропонували пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я в м. Березані. При чому пропозиція була зроблена в такій формі, що краще для водія було відмовитися, оскільки пообіцяли не затримувати та відпустити їхати далі. На той час ОСОБА_1 не знав, що факт відмови від проходження медичного огляду прирівнюється до перебування його в стані сп`яніння. ОСОБА_1 попросили загнати свій автомобіль на стоянку, де його сфотографували для формального оформлення справи та відпустили далі на власному авто. Вважає, що дії працівників поліції були протиправними, жодних ознак наркотичного сп`яніння, які зазначені у протоколі у нього не було. Скориставшись тим, що він був втомлений після тривалої поїздки та не обізнаний як діяти в подібній ситуації, щоб захистити свої права, спровокували його на відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Захисник ОСОБА_1 - Савенко Є.В. підтримав свого підзахисного та до початку судового засідання надав суду клопотання про закриття провадження по справі. Підставою для закриття вважає численні порушення норми чинного законодавства при складанні протоколу, збиранні письмових доказів, а також самої процедури проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення і доданих до них матеріалах, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (статті 252 КУпАП), вирішуючи справу, суд виходить з такого.

Так, відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 15.03.2019 у справі №204/2352/16-а).

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З відео, знятих веб-камерою поліцейського, доданих до справи матеріалів, немає моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що унеможливлює встановлення об`єктивної сторони правопорушення за ст. 130 КУпАП, яка передбачає 1) керування і 2) стан сп`яніння або відмову від огляду.

Лише за однієї цієї обставини суд позбавлений можливості встановити наявність правопорушення у діях ОСОБА_1 , адже протягом усього часу події, зафіксованої на відео, ОСОБА_1 поводиться спокійно, ніяких ознак сп`яніння у нього немає - обличчя має природній колір, тверезе мислення, природні жести та міміка обличчя. Поліцейський ОСОБА_2 не виявив ніяких ознак наркотичного сп`яніння, а просто їх озвучив.

Як вбачається з відео нагрудної веб-камери, поліцейський Садюк В.Ю., без жодних об`єктивних підстав, без дотримання визначеного законодавством порядку, без проведення огляду водія, у порядку, передбаченому Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. №1452/735 (з наступними змінами), почав пропонувати водію їхати до лікувального закладу для проведення огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння.

На відеофайлі «» поліцейський о 00:18:35 зазначає, що ОСОБА_1 після зупинки двох свідків та відмови від проходження медичного огляду може їхати далі. Однак, такі слова суперечать завданню поліції - забезпечити безпеку дорожнього руху. Поліцейському ОСОБА_2 , виходячи з його слів, необхідно лише скласти протокол, а не забезпечити безпеку дорожнього руху.

Додані відеофайли демонструють те, що поліцейський ОСОБА_2 не пояснює водію можливі наслідки відмови від проходження огляду, ймовірно сподіваючись, що водій цього не знає, тобто користується необізнаністю водія з метою складення на нього даного протоколу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України - дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Allenet de Ribemont v. France» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Натомість в діях поліцейських, у складених ними документах виявлені обставини, які свідчать про умисні дії, направлені на складення адміністративних матеріалів всупереч інтересам служби та на шкоду водію ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що до матеріалів справи додані пояснення свідків, з тексту пояснень яких також можна встановити некомпетентність поліцейських, які складали адміністративні матеріали разом із ОСОБА_2 , та ймовірну змову цих поліцейських з метою складання протоколів і постанов лише з метою нарощування кількісних показників у роботі.

Так, в кожному з двох пояснень наявні формулювання, які написані самими поліцейськими (зазначено, що пояснення «записано з моїх слів»), про те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом...», хоча зазначені особи не були очевидцями того, що де дійсно відбувалось, а були присутні лише під час процедури, яку поліцейський назвав оглядом на стан сп`яніння. Тобто, поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внесли до пояснень свідків завідомо неправдиві відомості.

До матеріалів справи додано рапорт поліцейського Садюка В.Ю. У відповідності до Наказу МВС № 650 від 27.07.2012 року, «рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання».

У той же час, ніякого прохання так званий рапорт не має, а викладений у формі пояснення, де поліцейський ОСОБА_2 , нібито, повідомляє про події, які відбувались. Однак, вважати цей документ поясненням також не можна, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №304191 складено тим самим поліцейським ОСОБА_2 , який не міг сам від себе відбирати пояснення.

Крім того, рапорт містить речення про те, що ОСОБА_1 було «відсторонено від керування транспортним засобом відповідно до ст. 266 КУпАП, а авто припарковане на паркувальному майданчику без порушень ПДР», що не відповідає дійсності.

Так, відповідно до абз. 7 ст. 266 КУпАП - «у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка мас посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном». Тобто, ст. 266 КУпАП передбачає лише один спосіб відсторонення водія від керування ТЗ -шляхом передачі іншій особі, яка має право керувати таким ТЗ.

Натомість, поліцейський ОСОБА_2 після складання протоколу відпустив особу, яку сам же нібито запідозрив у керуванні в стані наркотичного сп`яніння, далі їхати, що не піддається здоровому глузду та не відповідає основній меті поліцейського у даному випадку - забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вищевказане додатково підтверджує, що у ОСОБА_2 дійсно не було ніяких підстав вважати ОСОБА_1 таким, що керує в стані сп`яніння, а ознаки такого сп`яніння ОСОБА_2 просто вигадав.

Дослідивши адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 вважаю не доведеною його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи із наступного.

Відповідно до абзацу п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, у стані наркотичного сп`яніння. За вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані, зокрема, наркотичного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження в встановленому порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.

Згідно положень частин 1 та 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 280КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 15.03.2019р. у справі №204/2352/16-а).

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина друга статті 251 КУпАП).

Також судами вищих інстанцій неодноразово зверталася увага на те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, тому як і у кримінальному провадженні суд у справах про адміністративні правопорушення повинен бути неупередженим і безстороннім, а відтак не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, а судовий розгляд повинен провадитися виключно в межах обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Недотримання таких засад означатиме неминуче перебирання судом на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що в свою чергу є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 09.06.2011р. у справі «Лучанінова проти України», заява №16347/02, від 30.05.2013р. у справі «Малофєєва проти Росії», заява №36673/04, від 20.09.2016р. у справі «Карелін проти Росії», заява №926/08, стаття17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», постанови Київського апеляційного суду від 24.12.2019р. у справі №761/26744/19, від 23.09.2019р. у справі №753/9705/19 та інші, які є остаточними в подібній категорії справ).

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до положень п.1 ч.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши та оцінивши всі докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст.247, ст.ст.221,283,285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову судді може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя В.Червонописький