ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/1/21 Головуючий в 1-й інстанції Гнатюк О.М.
Єдиний унікальний № 334/1489/20 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія - ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Бєлки А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року стосовно нього та з клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП притягнуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Як зазначено в постанові, 12 березня 2020 року о 7.45 год. ОСОБА_3 на перехресті вул. М. Чуйкова та вул. Бородинська, керуючи автомобілем Тоуоta RAV-4 держномер НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. М. Чуйкова не надав перевагу в русі автомобілю ВА321104 НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення, в порушення вимог п.16.11 ПДР України. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.268 КУпАП, розглянув справу без його участі, не повідомивши його про день та час розгляду справи, чим порушив його право на захист.

Суд першої інстанції не більш ніж формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч.2 ст.33 КУпАП, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об`єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

Звертає увагу суду, що працівниками поліції було встановлено наявність порушення п.10.1 ПДР України в діях ОСОБА_4 та складено відносно нього адміністративний протокол ДПР 16 № 266092 від 12.02.2020 року. Матеріали, які були долучені у вигляді доказів до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 292430 року від 17.03.2020 року, є матеріалами адміністративного протоколу ДПР 16 № 266092 від 12.02.2020 року, та розглядаються в окремій судовій справі (станом на сьогодні вона зупинена у зв`язку з призначенням експертизи). Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 292430 за своїм змістом не відповідає вимогам ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги обставини зіткнення транспортних засобів в конкретній дорожній ситуації та механічні пошкодження виявлені і зафіксовані на схемі місця ДТП і фототаблицях. Зокрема, поза увагою суду залишились відомості щодо розташування транспортних засобів по відношенню до проїзної частини, зафіксовані механічні пошкодження, осип скла, свідчать про те, що зіткнення відбулось задньою правою стороною автомобіля Тоуоta RAV-4 та лівою передньою частиною автомобіля ВАЗ 21104. Зазначене вказує, що саме дії водія ОСОБА_4 спричинили ДТП в порушення п.10.1 ПД, перед поворотом ліворуч.

Також суд не прийняв до уваги те, що на місці ДТП був свідок, номер телефону якого зазначено в наданих ним поясненнях, однак судом не було викликано свідка та допитано в судовому засіданні.

Також зазначає, що не був присутнім в судовому засіданні, копію постанови отримав 06.07.2020 року, апеляційна скарга була подана 13.07.2020 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження постанови пропущеним з поважних причин.

Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Бєлку А.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови отримав 06.07.2020 року, апеляційна скарга була подана 13.07.2020 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_5 скористатись своїми правами, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі, яким суддя надав відповідну правову оцінку.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 провину свою у вчиненні ДТП не визнав та зазначив, що саме дії водія ОСОБА_4 спричинили ДТП в порушення п.10.1 ПД, перед поворотом ліворуч.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №292430 від 17 березня 2020 року (а.с.1); схемою місця ДТП, в якій відображені всі необхідні дані щодо руху транспортного засобу та їх розташування після ДТП, а також зафіксовані пошкодження автомобілів унаслідок ДТП, та фото таблиці до неї (а.с.5, 8-9); письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які відібрані на місці ДТП (а.с.6-7).

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_3 зазначив, що 12.03.2020 року керував автомобілем Тоуоta RAV-4 держномер НОМЕР_1 в напрямку мікрорайону Бородинський, на перехресті вулиці Бородинській та вулиці Маршала Чуйкова зупинився, пропустив автомобіль та продовжив рух. Раптово почув удар в задню частину автомобіля. Вважав, що ДТП сталася не з його вини.

В письмових поясненнях інший учасник ДТП ОСОБА_4 зазначив, що 12.03.2020 року рухався на автомобілі ВА321104 НОМЕР_2 в напрямку Великого Лугу по вулиці Маршала Чуйкова, на перехресті з вулицею Бородинською ввімкнув лівий поворот та почав повертати ліворуч, впевнившись, що ніхто не заважає. Раптом сталася ДТП з іншим автомобілем.

Перевіривши пояснення водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у сукупності з іншими матеріалами справи, вважаю, що обставини зазначені водіями, у тому числі місце зіткнення транспортних засобів, їх пошкодження, об`єктивно підтверджуються схемою місця ДТП та фототаблицею до неї.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 та його захисником було надано висновок Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №9-947 від 19.01.2021 року, який зробив експерт ОСОБА_7 , відповідно до якого дії водія автомобіля Тоуоta RAV-4 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 не відповідають вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією даної пригоди.

З вказаного вбачається, що суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам у справі, та належним чином мотивував у постанові свої висновки. Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Тобто, на перехресті нерівнозначних доріг водій автомобіля Тоуоta RAV-4 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 був зобов`язаний дати дороги транспортному засобу ВА321104 НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, а лише потім здійснювати маневр.

Таким чином, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи суттєвих порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №292430 від 17 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 , містить необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_3 був ознайомлений, йому роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, однак від підпису та отримання його копії відмовився.

На думку апеляційного суду, наявні у справі докази у їх сукупності свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, тобто вказані докази свідчать про порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, а саме: пункту 16.11 ПДР України, який зобов`язаний був дати дороги транспортному засобу ВА321104 НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, а лише потім здійснювати маневр, та в діях останнього вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Отже, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж ОСОБА_3 не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, притягнуто ОСОБА_2 із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 334/1489/20