Справа № 754/8232/21 Головуючий в суді І інстанції Бабайлова Л.М.
Провадження № 33/824/4524/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Мельника Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року у справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду містка Києва від 14 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, як зазначено судом першої інстанції, шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17 000 грн.), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 14 квітня 2021 року о 13 год. 25 хв. керував автомобілем «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.. Братиславській, 50 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах Алкоголю з порожнини рота, нечітка хода, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Не погоджуючись із цією постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що він оскаржувану постанову не отримував, належним чином про дату, час і місце розгляду справи не повідомлявся. Разом з тим, про існування та зміст оскаржуваної постанови дізнався 21 вересня 2021 року при ознайомленні з матеріалами справи у суді (а.с.12), тому звернувся із апеляційною скаргою 24 вересня 2021 року, через що, вважає, що строк на апеляційне оскарження ним був пропущений з поважних причин.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує на те, що відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення не проводився безперервно, він особисто просив працівників поліції направити його до медичного закладу для надання саме медичним закладом висновку відносно перебування чи не перебування його у стані алкогольного сп`яніння, однак працівниками поліції було відмовлено у направленні його до медичного закладу.

Також, пояснює, що просив поліцейських надати сертифікат відповідно газоаналізатора та підтвердження про проходження калібрування газоаналізатором, однак йому було відмовлено.

Разом з тим, звертає увагу суду, що з оскаржуваної постанови вбачається, що на нього судом першої інстанції було накладено штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Однак, шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день винесення оскаржуваної постанови становить 10 200 грн. (600 х 17,00 грн.), але в постанові зазначена сума 17 000 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, що з`явилися, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, доводи ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року, на думку суду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята судом 14 червня 2021 року, копію повного тексту цієї постанови ОСОБА_1 не отримував, з матеріалами справи представник ОСОБА_1 ознайомився 21 вересня 2021 року, що підтверджується розпискою (а.с.12), а апеляційну скаргу подав 24 вересня 2021 року, через що, причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що у його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України, а тому на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17 000 грн.), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Однак суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваного з ОСОБА_1 штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 047058, 14 квітня 2021 року о 13 год. 25 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Братиславській, 50 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах Алкоголю з порожнини рота, нечітка хода, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15.11.18).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, підтверджуються належними і допустимими доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 047058 від 14 квітня 2021 року, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтверджують, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції № АА-00918, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм вказаних правил ПДР.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому висновок місцевого суду про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законним і обґрунтованим, підтвердженим сукупністю зібраних та належним чином досліджених доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що поліцейськими було відмовлено ОСОБА_1 надати сертифікат газоаналізатора та підтвердження про проходження калібрування газоаналізатором, відхиляється судом як необґрунтовані, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, а відтак огляд на місці з використанням спеціальних технічних засобів не проводився, тому ці доводи не спростовують факт його відмови від проходження огляду.

Крім того апеляційний суд враховує, що ч.3 ст. 266 КУпАП передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Твердження апелянта щодо того, що він особисто просив працівників поліції направити його до медичного закладу для надання саме медичним закладом висновку відносно перебування чи не перебування його у стані алкогольного сп`яніння, однак працівниками поліції було відмовлено у направленні його до медичного закладу, оцінюються судом критично, оскільки зі змісту відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано поїхати з метою проходження огляду до медичного закладу та роз`яснено наслідки такої відмови, однак ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.

Доводи апелянта про те, що відеозапис здійснювався не безперервно, оцінюються судом критично, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, доводи апелянта щодо того, що з оскаржуваної постанови не зрозуміло, яким чином місцевий суд визначив розмір накладеного адміністративного стягнення, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що місцевим судом накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17 000 грн.), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до статті ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а тому постанову суду першої інстанції у частині визначення розміру стягуваного з ОСОБА_1 штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян необхідно змінити на у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. В іншій частині постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року в частині визначення розміру штрафу у неоподаткованих мінімумах доходів громадян - змінити, та стягнути з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Я.С. Мельник