Справа № 357/53/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2021 м. Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Клепа Т.В., розглянувши справу про адміністративні правопорушення що надійшли з Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 123 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

30.12.2020 о 13-35 год. на автодорозі Р-04 101км., ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Ford Tranzit» д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив переїзд залізничного переїзду на червоний заборонений сигнал світлофору, чим порушив п. 20.5в Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 123 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, пояснив, що здійснив переїзд залізничного переїзду після вимкнення червоного сигналу світлофора та підняття з його сторони шлагбауму, шлагбаум з іншої сторони піднявся на пару секунд пізніше. Працівники поліції стояли на іншій стороні переїзду, де шлагбаум піднімається із запізненням і у них склалося враження про вчинення ним порушення.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та доданий до нього диск із відеозаписом з місця події, суддя дійшов наступного висновку.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 20.5«в» Правил дорожнього руху (далі ПДР) рух через переїзд забороняється, якщо: увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

Винуватість ОСОБА_1 у правил дорожнього руху підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме:

змістом протоколу про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 055324 від 30.12.2020;

переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 здійснює переїзд залізничного переїзду коли шлагбаум з його сторони відкрився, при цьому заборонний сигнал світлофора продовжує бути увімкнений з іншої сторони. При цьому жоден з автомобілів не здійснював рух на заборонний сигнал світлофора, очікуючи його вимкнення.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів від 26.01.2007 N 54 автоматична світлофорна сигналізація - система, що складається з переїзних світлофорів звукової сигналізації, електричних рейкових кіл і апаратури керування і яка забезпечує автоматичне включення сповіщення про наближення поїзда до переїзду

та включення світлофорної і звукової сигналізації. Після проходження поїзда за переїзд і звільнення переїзду хвостом поїзда сигналізація вимикається автоматично.

Із переглянутого відеозапису чітко вбачається, що забороняючий сигнал світлофору був ввімкнений з протилежного боку переїзду, разом з тим, зважаючи на те, що світлофорна сигналізація вмикається і вимикається автоматично з обох боків переїзду, суд переконаний у тому, що на момент переїзду залізничного переїзду водієм ОСОБА_1 забороняючий сигнал світлофора продовжував горіти і з його сторони руху.

Надані в судовому засіданні пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суд оцінює критично, і вважає їх такими, що спрямовані на уникнення від відповідальності. В судовому засіданні був переглянутий наданий ОСОБА_1 диск з відеозаписом, який не спростовує викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин. Доказів того, що світлофорна сигналізація на вказаному переїзді спрацьовує не синхронно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не надала.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статейи 8,9 Конституції України, а такожстатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, визнає доведеним належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Суддя, дії ОСОБА_1 кваліфікує за ч. 2 ст. 123 КУпАП - в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні адміністративного стягнення судом не враховуться обставини, викладені частиною 2 статті 33 КУпАП характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки стягнення накладається за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

З метою виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів, запобігання вчинення нею інших правопорушень, вважаю, що необхідним та достатнім адміністративним стягненням, що підлягає застосуванню за вчинене нею адмінправопорушення, є визначений санкцією ч. 2 статті 123 КУпАП штраф без опатного вилучення транспортного засобу.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0.2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454.00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 123, 221, 246, 248, 249, 251, 256, 279, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП адмінправопорушенні та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Т. В. Клепа