Справа № 128/3293/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бернади Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Печенюк Т.О.,

прокурора Приходько Д.Є.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 ,

захисника - адвоката Таганцова Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів, маючи суперечність між приватним інтересом, обумовленим особистими сімейними стосунками з ОСОБА_3 та власними службовими повноваженнями, що відповідно впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання нею зазначених повноважень, в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», 26.07.2019 прийняла рішення про прийняття на роботу близької особи - батька ОСОБА_3 та вчинила дії, що виразилися у складанні, видачі та підписанні наказу від 26.07.2019 № 100/02-02 «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 ».

Крім того, 26.09.2019 ОСОБА_2 прийняла рішення про преміювання працівників коледжу до Дня працівника освіти, в тому числі свого батька - ОСОБА_3 в розмірі 630 грн. та сестри - ОСОБА_4 в розмірі 1900 грн. та вчинила дії, що виразилися у складанні, видачі та підписанні наказу від 26.09.2019 № 140/02-02 «Про преміювання до Дня працівника освіти».

Також, 22.11.2019 ОСОБА_2 прийняла рішення про преміювання близької особи - батька ОСОБА_3 та вчинила дії, що виразилися у складанні, видачі та підписанні наказу від 22.11.2019 № 175/02-02 «Про преміювання працівників коледжу».

Окрім того, 17.12.2019 ОСОБА_2 прийняла рішення про виплату премії працівникам коледжу в тому числі своїй сестрі - ОСОБА_4 в розмірі 1130 грн. та вчинила дії, що виразилися у складанні, видачі та підписанні наказу від 17.12.2019 № 195/02-02 «Про надання щорічної грошової винагороди та виплату премії працівникам коледжу».

Також, 17.12.2019 ОСОБА_2 прийняла рішення про виплату премії працівникам коледжу в тому числі своєму батькові - ОСОБА_3 в розмірі 3300 грн. та вчинила дії, що виразилися у складанні, видачі та підписанні наказу від 17.12.2019 № 192/02-02 «Про преміювання працівників коледжу».

Окрім того, 17.12.2019 прийняла рішення про надання щорічної грошової винагороди та виплату премії працівникам коледжу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків за результатами роботи за рік, в тому числі собі особисто в розмірі 6339,3 грн., своїй сестрі - ОСОБА_4 в розмірі 1970 грн., батькові - ОСОБА_3 у розмірі 900 грн. та вчинила дії, що виразилися у складанні, видачі та підписанні наказу від 17.12.2019 № 195/02-02 «Про надання щорічної грошової винагороди та виплату премії працівникам коледжу».

ОСОБА_2 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнала та суду пояснила, що батько та сестра у очолюваному нею навчальному закладі отримували премії на загальних засадах, під час проведення аудиторських перевірок зауважень з приводу нарахування премій не було.

09.07.2020 було видане розпорядження ректора про зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів.

Прокурор вважає, що винуватість ОСОБА_2 підтверджена матеріалами справи, а тому на останню необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу. Також зауважила, що правові підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з визнанням неконституційними низки положень антикорупційного законодавства відсутні, оскільки відповідні норми законодавства, що встановлюють адміністративну відповідальність за вчинення діяння, пов`язаного з корупцією, є чинними і неконституційними визнані не були. Окрім цього, зауважила, що відсутні підстави для закриття провадження у справі в зв`язку із закінченням строку притягнення до відповідальності, оскільки фактичним виявленням факту правопорушення є 09.09.2020 та 10.09.2020 - час реєстрації повідомлення в ІТС ІПНПУ.

Захисник ОСОБА_2 - адвокат Таганцов Б.А. - вважає, що провадження у справі необхідно закрити у зв`язку з визнанням низку норм законодавства щодо запобігання корупції неконституційними. У разі ж, якщо суд дійде до переконання про відсутність правових підстав для закриття провадження у зв`язку з наведеним, вважає, що строк притягнення до відповідальності сплинув, оскільки фактичним виявленням правопорушення є 10.07.2020 - день повідомлення ректоратом навчального закону правоохоронних органів про виявленні порушення.

ОСОБА_2 підтримала думку свого захисника.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З диспозиції частини другої статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Слід звернути увагу, що зазначена норма є бланкетною. У зв`язку з цим суд вважає за доцільне зауважити таке.

Підпунктом «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України № 1700-VII (від 14.10.2014 р.) «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) до осіб, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, віднесено, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

З наданих суду матеріалів справи випливає, що на підставі наказу № 945-к від 25.06.2019 ОСОБА_2 була призначена виконувачем обов`язків директора Вінницького торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного інституту. На підставі контракту № 187 від 01.11.2019 та наказу № 1701-к від 31.10.2019 ОСОБА_2 займала посаду директора зазначеного коледжу.

Отже, надані суду матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-7 КпАП.

Згідно з абзацами четвертим, дванадцятим та тринадцятим частини першої статті 1 Закону № 1700-VII:

близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта;

приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1700-VII, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі в зв`язку з визнанням неконституційними низки норм законодавства щодо запобігання корупції, суд враховує таке.

Згідно з пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 27.10.2020 № 13-р/2020 (справа № 1-24/2020 (393/20)) визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними):

- пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-101, 12, 121 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 131, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті47, статті48-51, частини другу, третю статті52, статтю65 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року N 1700-VIIзі змінами;

- статтю 366-1 Кримінального кодексу України.

Слід зауважити, що статтею 147 Конституції України встановлено, що КСУ вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції. Діяльність Конституційного Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень i висновків.

Відповідно до приписів статті 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені КСУ, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За змістом статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням КСУ визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статті 91 Закону України № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон № 2136-VIII) закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з частиною першою статті 92 Закону № 2136-VIII юридичну позицію Конституційний Суд викладає у мотивувальній та/або резолютивній частині рішення, висновку. Юридична позиція Суду може міститися в ухвалах про відмову у відкритті конституційного провадження у справі та про закриття конституційного провадження у справі, постановлених Сенатом чи Великою палатою. При цьому частиною другою статті 92 Закону № 2136-VIII визначено, що Конституційний Суд може розвивати і конкретизувати юридичну позицію Суду у своїх наступних актах, змінювати юридичну позицію Суду в разі суттєвої зміни нормативного регулювання, яким керувався Суд при висловленні такої позиції, або за наявності об`єктивних підстав необхідності покращення захисту конституційних прав і свобод з урахуванням міжнародних зобов`язань України та за умови обґрунтування такої зміни в акті Суду.

В пункті 4 рішення КСУ від 14.12.2000 № 15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) зокрема зазначено, що додаткове визначення у рішеннях, висновках КСУ порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, рішення КСУ слід сприймати як загальнообов`язкові правові акти, які діють на усій території України та є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами права.

Разом з тим, у пункті 3 рішення КСУ від 19.04.2000 № 6-рп/2000 (справа про зворотну дію кримінального закону в часі) зокрема зазначено, що відповідно до положення частини першої статті 6 Кодексу злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв на час його вчинення. За змістом частини другої зазначеної статті закон, що усуває караність діяння або пом`якшує покарання, має зворотну дію в часі. Приписи цих норм Кодексу кореспондуються з положеннями статті 58 Конституції України. Зворотна дія кримінального закону означає поширення його на осіб, які вчинили діяння до набрання чинності таким законом. Зіставлення положень статей 8, 58, 92, 152, пункту 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України та статті 6 Кодексу дає підстави дійти висновку, що виключно кримінальними законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється відповідальність за їх вчинення. Відповідно і зворотна дія в часі реалізується через кримінальні закони у випадках, коли вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

КСУ в рішенні від 24.12.1997 № 8-зп зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Зокрема, за змістом статті 152 Конституції України, рішення КСУ не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Верховний суд (далі - ВС) у постанові від 18.11.2020 (справа № 4819/49/19) зауважив, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону № 2136-VIII. Окрім цього, у статті 97 Закону № 2136-VIII визначено, що КСУ в рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України(конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14.12.2000 (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Отже, сукупний аналіз наведених вище положень свідчить про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ. Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (постанова ВС від 29.10.2019 /справа № 922/1391/18/).

За таких обставин рішення КСУ від 27.10.2020 № 13-р/2020 у справі № 1-24/2020 (393/20) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення. Крім того, згаданим рішенням КСУ норма частини другої статті 172-7 КпАП неконституційною не визнана, а тому в суду відсутні правові підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 247 КпАП. Саме тому суд, аналізуючи доводи сторін провадження, вважає, що дії ОСОБА_2 охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-7 КпАП, за ознаками вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КпАП, тобто закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, суд враховує таке.

З наданих суду матеріалів справи випливає, що діяння, які є предметом судового дослідження, ОСОБА_2 були вчинені 26.07.2019, 26.09.2019 (два діяння), 22.11.2019 та 17.12.2019 (п`ять діянь). Про наявність ознак правопорушення ректором Київського національного торговельно-економічного університету ОСОБА_5 на ім`я голови Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_6 та начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_7 направлено повідомлення про виявлення конфлікту інтересів від 07.07.2020 за № 1372/28. З копії зазначеного повідомлення, що міститься в наданих суду матеріалах справи, випливає, що зазначене повідомлення Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області отримане 10.07.2020 за вхідним № 3325/125/11-2020.

Прокурор в судовому засіданні посилалась на те, що зазначене повідомлення у подальшому було направлене до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, де відповідним чином зареєстровані в ІТС ІПНПУ Вінницького ВП 13.07.2020 за № 14625 та в ЖЕО 13.07.2020 за № 5513/200/20.

Також прокурор в судовому засіданні посилалась на те, що зазначене повідомлення 13.08.2020 ВВП ГУНП у Вінницькій області за № 13424/200/04/20 направлене до Київського ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, які в свою чергу 04.09.2020 за № 4629/232/02/20 - до УСР у Вінницькій області ДСР НПУ, якими зазначені матеріали отримані 09.09.2020 та 10.0.2020 і зареєстрували їх в ІТС ІПНПУ за № 748.

Окрім цього, прокурор зазначала, що початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано, проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. З цією метою УСР у Вінницькій області ДСР НПУ 17.09.2020 за № 5219/55/101/01-2020 ректору КНТЕУ надано запит про отримання відповідних документів, відповідь на який надійшла 28.09.2020 за № 2172. В подальшому процесуально такий висновок зафіксовано складання протоколу про адміністративне правопорушення 20.11.2020.

Саме тому, на переконання прокурора, днем виявлення правопорушення слід вважати день складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто 20.11.2020.

Вирішуючи доводи сторін справи в цій частині, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення регламентований статтями 254, 256 КпАП, Порядком оформлення протоколів про адміністративні правопорушення Національним агентством з питань запобігання корупції, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції 06.12.2019 за № 159/19, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.01.2020 за № 14/34297, а також Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 за № 1376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941.

Зі змісту наведених нормативних актів випливає, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом фіксації виявленого правопорушення. Слід додатково зауважити, що частиною першою статті 256 КпАП законодавцем відокремлено дату і місце складання протоколу про адміністративне правопорушення та місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення. Окрім цього, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ надано роз`яснення (лист від 22.05. 2017 року № 223- 943/0/4-17), що для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Отже, суд вважає, що ототожнення прокурором поняття дати виявлення правопорушення і дати його фіксації не ґрунтується на приписах чинного законодавства України, а тому твердження прокурора про початок перебігу строку притягнення до адміністративної відповідальності з дня складання протоколу про адміністративне правопорушення суд оцінює критично.

Прокурор також посилалась на те, що строк притягнення до адміністративної відповідальності слід рахувати саме з моменту отримання відповідей на запит з навчального закладу. Однак суд враховує, що з наданих суду матеріалів випливає, що на зазначений прокурором запит від 17.09.2020 отримано відповідь 28.09.2020. До зазначеної відповіді надані такі ж копії документів, як і до повідомлення про виявлення ознак конфлікту інтересів від 07.07.2020, яке зареєстроване Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області отримане 10.07.2020 за вхідним № 3325/125/11-2020.

Крім цього, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не зобов`язана відповідати за неналежне виконання державними органами - в даному випадку органами національної поліції - своїх позитивних зобов`язань в частині виконання своїх обов`язків, тобто здійснення належної перевірки отриманого повідомлення про наявність ознак корупційного правопорушення. Нездатність належним чином організувати пере направлення відповідних повідомлень органами національної поліції, на переконання суду, може лише свідчити про неефективність здійснення зазначеними органами своїх повноважень. Тому твердження прокурора в цій частині суд також оцінює критично.

Саме тому, аналізуючи доводи учасників судового провадження, суд вважає, що строком виявлення вчиненого ОСОБА_2 правопорушення є саме 10.07.2020.

Захисник ОСОБА_2 посилався на те, що до статті 38 КпАП були внесені зміни щодо строку притягнення до відповідальності, а тому вирішуючи питання щодо зазначених строків слід керуватись приписами статті 38 КпАП до внесення відповідних змін. Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що такі зміни були внесені на підставі Закону України № 114-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель». Зазначений Закон був опублікований у «Голос України» від 19.10.2019 за № 200. Згідно з пунктом 1 Розділу Х Прикінцеві та перехідні положення Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня його опублікування, крім розділу VI, який вводиться в дію через 12 місяців з дня його опублікування. Отже, Закон № 114-IX набрав чинності 20.10.2019.

Як судом зазначено вище, діяння, які є предметом судового розгляду, ОСОБА_2 були вчинені 26.07.2019, 26.09.2019 (два діяння), 22.11.2019 та 17.12.2019 (п`ять діянь), тобто частина з низ до набрання чинності Законом № 114-IX, а частина - після. Отже, строк притягнення ОСОБА_2 до відповідальності слід рахувати як за правилами частини четвертої статті 38 КпАП (в редакції Закону № 2293-VIII від 27.02.2018), так і за правилами частини четвертої статті 38 КпАП (в редакції Закону № 114-IX від 19.09.2019).

Зважаючи на ту обставину, що частина діянь, які є предметом судового розгляду, як вже судом зазначено, була вчинена 26.09.2019 (два діяння), 22.11.2019 та 17.12.2019 (п`ять діянь), шестимісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності сплинув 11.12.2020, а тому відповідно до приписів пункту сьомого частини першої статті 247 КпАП провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності слід закрити у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись статтями 172-7, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: