Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1541/20
Провадження № 3/382/65/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року суддя Яготинського районного суду Київської області Литвин Л.І. розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у Київській області ДПП НП України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , працюючого водієм ПП " ОСОБА_2 "

за ст. 44-3 КпАП України,

за участю адвоката Черних В.О.

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КпАП України, в котрому зазначено, що 12.11.2020 р. о 14 год. 50 хв. ОСОБА_1 у м. Яготин Київської області по вул. Вокзальна, 12 керуючи автобусом "Богдан А-092" д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів за маршрутом № 3 (Яготин-Комбікормовий завод) у м. Яготин, де встановлено помаранчевий рівень епідемічної безпеки, без захисної маски або респіратора, чим порушив вимоги п. 10 пп.1 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 р.

На розгляд справи ОСОБА_1 не з"явився. Представник ОСОБА_1 - адвокат Черних В.О. пояснила, що ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнає, та його вина не підтверджується жодними доказами. Матеріали справи не містять будь-яких доказів порушення, а саме фото/відео фіксацію та будь-які інші належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Долучений працівниками поліції фотознімок не підтверджує факт перебування водія ОСОБА_1 без захисної маски, оскільки з нього взагалі не можливо зрозуміти перебуває ОСОБА_1 в захисній масці чи без неї. Факт перебування пасажирів у автобусі також не підтверджений. Крім того, матеріали справи не містять пояснень свідків або самих пасажирів, які б могли посвідчити факт порушення водієм ОСОБА_1 постанови "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 641 від 22.07.2020 року. При оформленні матеріалів справи працівниками поліції не встановлено особи пасажирів, яких перевозив ОСОБА_1 , не відібрано пояснень, відсутні відомості в протоколі про свідків правопорушення. Надані пояснення на місці оформлення матеріалів ОСОБА_1 були написані під диктовку працівників поліції. ОСОБА_1 будучи водієм маршрутного таксі «Богдан» при здійсненні регулярних перевезень пасажирів по маршруту №3 в якості найманого працівника ФОП « ОСОБА_2 » не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. Просила провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що провадження у справі підлягає до закриття з наступних підстав.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно із ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, статтею 44-3 КУпАП (в редакції від 17.03.20 р.) передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до п.п.7 п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року на період дії карантину забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення: службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, суб`єктів господарювання, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, та використання таких засобів індивідуального захисту пасажирами під час перевезення, в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови інформування органів Національної поліції про здійснення перевезення.

Тобто, за цією статтею КУпАП та за вказаних в матеріалах справи обставин може бути притягненою до відповідальності лише службова або посадова особа суб`єкта господарювання, що здійснює пасажирські перевезення в безперервному циклі.

Також зазначена норма закону є бланкетною (відсильною), а тому при складені протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства, зокрема Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інші актами законодавства, а також рішення органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно ОСОБА_1 зазначено, що останній порушив вимоги пункту 10 підпункту 1 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 р. - перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Тобто протокол відносно ОСОБА_1 складений з помилковим посиланням на порушення ним пункту 10 підпункту 1 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 р.

В абзаці 2 підпункту 2 пункту 11 Постанови "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 641 від 22.07.2020 року, вказано, що перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільним перевізником та автомобільним само зайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи водієм автобуса, при здійсненні регулярних перевезень пасажирів по маршруту №3 в якості найманого працівника ФОП « ОСОБА_2 » не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, оскільки повинен бути забезпечений засобами індивідуального захисту роботодавцем, тобто ФОП « ОСОБА_2 », який відповідальний за випуск громадського транспорту до роботи.

Аналогічні роз"яснення містяться у постанові Київського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року по справі № 752/14442/20, у постанові Львівського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року у справі № 461/5240/20 .

Крім цього, з наявного у матеріалах справи фотознімку не зрозуміло чи перебуває ОСОБА_1 у захисній масці чи без неї, до протоколу не додано пояснень свідків, не встановлено особи пасажирів автобуса, яких перевозив ОСОБА_1 та не відібрано у них пояснень.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п. 43 Рішення ЄСПЛ «Кобець проти України» при оцінці доказів суд повинен керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" . Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає до закриття на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 10 днів з дня її винесення.

Суддя Литвин Л.І.