Справа № 315/1648/20
Номер провадження № 3/315/7/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Телегуз С.М., за участі секретаря с/з Дмитренко В.В., заявника ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_2 , їх представника адвоката Вишнякової І.О., особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 та її захисника адвоката Говорова А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданого Гуляйпільським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 27.03.1997 року, директора КЗ «Полтавська ЗОШ І-ІІІ ступенів» Гуляйпільської райради, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , -

- за ст. 173-4 ч.1 КУпАП, -

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №286904, складеного 03.11.2020 року інспектором з ЮПСП Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції Дерев`янко А.В., протягом 2020-2021 навчального року вчитель англійської мови КЗ «Полтавська ЗОШ І-ІІІ ступенів» Гуляйпільської райради, гр. ОСОБА_3 систематично скоювала булінг (цькування) відносно учасника освітнього процесу - учня 5-го класу гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме здійснювала психологічне приниження честі та гідності останнього в присутності інших учасників освітнього процесу, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173 4 КУпАП.

ОСОБА_3 при розгляді справи свою провину за обставин, викладених у протоколі, не визнала, оскільки свої дії булінгом не вважає, та пояснила, що працює вчителем англійської мови та обіймає посаду директора КЗ «Полтавська ЗОШ І-ІІІ ступенів» Гуляйпільської райради. ОСОБА_4 навчається в 5-му класі. Ніяких конфліктів у неї з учнями, тим паче з ОСОБА_5 , не було. Зауваження з приводу поведінки ОСОБА_5 робила, оскільки він енергійний хлопчик, велись також розмови з класним керівником з приводу його поведінки. Ніяких грубих висловлювань до учня вона не застосовувала.

Захисник ОСОБА_3 адвокат Говоров А.В. в судовому засіданні та в письмовому клопотанні прохав закрити провадження по справі, з огляду на відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, оскільки наявні в матеріалах справи письмові пояснення учнів 5-го класу Полтавської ЗОШ I-III ступенів мають взаємовиключний характер, які, на його переконання, по різному описують відносини між директором школи ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 . Крім цього зазначив, що психологічний висновок є суб`єктивною думкою окремо взятого спеціаліста, що прослухав курс лекцій з психології, який, вважає, не має будь-якої доказової сили, та який, серед іншого, не доводить причинно - наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_3 та психоемоційним станом потерпілого ОСОБА_7 . Окрім цього, вказує що, в порушенням вимог КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення був складений більш ніж через два тижні від подій, а повинен був складений протягом 24 годин. Пояснення, додані до протоколу носять неінформативний характер. У протоколі не зазначено про системність порушення, не зазначено про завдану шкоду. На підставі викладеного, захисник вважав, що провадження у справі підлягає закриттю, через відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши дану справу про адміністративне правопорушення, приходжу до таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 173-4 КУпАП відповідальність за булінг (цькування) настає за діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Законом України «Про освіту» визначено, що булінг (цькування) - це діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (п. 3-1 ч. 1ст. 3 цього закону), а також зазначені типові ознаки булінгу, а саме, систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності), а також дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення має бути відображено суть адміністративного правопорушення, яке має включати не лише дані про повідомлення про булінг, але і час, місце здійснення самого булінгу, фактичні дані відносно того, що зазначений факт мав місце, коли, ким та яким чином він був здійснений, оскільки це підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.

Так, з аналізу вказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть адміністративного правопорушення, викладена в загальних рисах без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Проте, встановлення в діях особи - учасника освітнього процесу діяння, яке полягає у психологічному насильстві, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, відповідно до ст. 221 КУпАП належить до компетенції районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді).

Так, за змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

В судовому засіданні суддею у відповідності з ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП було досліджено обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені в їх сукупності.

Так, заявник ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітнього потерпілого, в судовому засіданні надала пояснення, що з початку 2020 року відносно її сина ОСОБА_5 з боку директора школи ОСОБА_3 вчиняються дії, що мають ознаки «Булінгу». Дії мають тривалий характер та нанесли шкоду психічному здоров`ю сина. Також пояснила, що висловлювання директора школи на адресу сина носили принизливий та образливий характер. Це вкрай негативно вплинуло на дитину, яка не хотіла відвідувати школу, замкнулася в собі. Директор ОСОБА_3 влаштовує шкільні лінійки, під час яких публічно принижує ОСОБА_5 , дозволяє собі схопити його за одяг, руку, тобто застосовує щодо нього фізичну силу.

Крім того, говорить учням та іншим батькам про те, що він не буде навчатися у цьому навчальному закладі, при цьому ОСОБА_3 зверталась до неї із проханням забрати дитину зі школи, погрожуючи тим, що вона «не дасть дитині життя». Син навчається у 5-укласі, і до цих подій ніяких ознак неприязних стосунків у нього з однокласниками і іншими учнями не було. Однак після цих подій, до знущань почали приєднуватися і учні. Вони з чоловіком були змушені звернутися до психолога, яка працювала з дитиною певний час, після чого надала свій висновок на підтвердження того, що булінг мав місце. Тому вони були змушені звернутися до поліції, подавши заяву.

Малолітній ОСОБА_6 підтвердив ці факти і вказав, що дійсно директор школи ОСОБА_3 називала його образливими словами, а саме: «баран», « тебе треба закрити в клітці», та через таке ставлення до нього з боку вчителя, не хотів ходити до школи.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що є класним керівником учнів 5-го класу Полтавської ЗОШ. Щодо конфліктної ситуації, яка виникла між директором школи ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_9 повідомила, що булінг був, та підтвердила, що по відношенню до ОСОБА_5 директор школи підвищувала голос і була роздратована його поведінкою, висловлювалась на його адресу образливими словами. Підтвердила також, що неодноразово на лінійках директор школи критикувала поведінку ОСОБА_5 , називала образливими словами. В зв`язку з цим в класі також виникали конфліктні ситуації. На прикладі директора, інші діти також почали зверхньо ставитись до ОСОБА_5 . В класі також проводилось анонімне опитування учнів. Доповнила також, що інші діти теж мають певні недоліки поведінки, однак зауваження та претензії з боку ОСОБА_3 надходили тільки щодо ОСОБА_7 . Крім того, вказала, що вказана конфліктна ситуація виникла, ще з початку 2020 року.

Вчинення булінгу ОСОБА_3 також підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які дали пояснення безпосередньо в судовому засіданні, та які були членами комісії по заяві ОСОБА_1 з приводу конфлікту за участю директора школи ОСОБА_3 , які чітко та послідовно вказували на протиправність дій останньої, тобто вчинення булінгу відносно учня 5-го класу ОСОБА_7 .

Допитані в присутності батьків учні 5-го класу Полтавської ЗОШ ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та в наданих ними письмових поясненнях кожен окремо показали, що директор школи ОСОБА_3 недобре ставилась до ОСОБА_7 , систематично ображала його словесно, тобто фактично підтвердили обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Не довіряти або сумніватись в правдивості та об`єктивності цих показів суд підстав не вбачає, оскільки вказані покази є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами, а саме:

Всупереч твердженням захисника Говорова А.В., суд звертає увагу, що дії ОСОБА_3 оцінено як булінг рішенням комісії відділу освіти, культури, молоді та спорту Гуляйпільської райдержадміністрації з розгляду випадків булінгу (цькування) (а.с.39-43).

Також підтвердженням факту того, що ОСОБА_6 тривалий час перебував у стадії цькування, яка відрізняється від конфлікту тим, що жертва через нерівність сил неспроможна захиститись від фізичного, морального та емоційного гоніння є висновок психолога ОСОБА_16 (а.с.28-32), яка в жовтні 2020року, тобто через незначний проміжок часу після подій, які відбулися, за запитом мами - ОСОБА_1 вивчала психоемоційний стан її сина ОСОБА_5 , а також консультативними висновками спеціаліста -лікаря консультанта ОСОБА_17 (а.с.54-56).

Викладене у сукупності, спростовує доводи захисника Говорова А.В. про недоведеність матеріалами справи причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_18 та психоемоційним станом потерпілого ОСОБА_6 .

Систематичність таких дій підтверджується також поясненнями потерпілого та його батьків, які стверджували, що такі факти психологічного і фізичного насильства відбувались з початку 2020 року та продовжувались до жовтня 2020, і наявними в матеріалах справи копіями скарг матері потерпілого, яка в 2020році зверталася до відділу освіти та скаржилася на поведінку директора школи ОСОБА_3 стосовно її сина.

За клопотанням ОСОБА_19 в ході судового засідання також було відтворено аудіо запис, як вона пояснила зроблений нею самостійно за участю батьків учнів, проте суд не може визнати їх допустимими доказами, так як можливість ідентифікації осіб які є учасниками подій на записі відсутня. Крім того, зміст аудіо записів не є таким, що спростовує будь які обставини, встановлені судом.

Суд, аналізуючи письмові докази, що наявні в матеріалах справи, вважає що вони у повній мірі відповідають фактичним обставинам справи.

Поряд з цим, під час судового розгляду, ОСОБА_3 не надала суду жодного доказу на спростування фактичних даних, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів.

Приймаючи до уваги викладене, суддя робить висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні булінгу (цькування), тобто діяння учасника освітнього процесу, які полягають у психологічному насильстві стосовно малолітньої особи, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, яке стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Відповідно до частини 1 статті 19 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р.(редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) (надалі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно з частинам 3, 4 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.

Статтею 2 Конвенції імперативно встановлено, що держави учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких небудь інших обставин.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівів.

При цьому в ході судового розгляду на підставі досліджених доказів достовірно встановлено, що поведінка малолітнього ОСОБА_7 очевидно мала прояви, які свідчили про існування підстав для підозри в наявності випадку булінгу (цькування) учасника освітнього процесу в закладі освіти, зокрема, тривожність, неврівноваженість, агресивність, ізоляція, занижена самооцінка, відмова відвідувати заклад освіти, тощо. Обґрунтовані підозри стали підставою для відповідної реакції матері малолітнього потерпілого шляхом звернення до належних суб`єктів реагування у разі настання випадку булінгу (цькування) в закладах освіти.

При призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_3 суд враховує характер скоєного нею адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступінь її вини та обставини, що пом`якшують та обтяжують адміністративну відповідальність.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вперше притягується до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується, має нагороди за зразкове виконання службових обов`язків та високий професіоналізм, вважаю за необхідне призначити їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті 173-4 ч.1 КУпАП.

Крім того, ст.40-1 КУпАП України передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно п.5 ч.2ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн.

На підставі ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, керуючись ст. ст. 40-1, 251, 280, 283, 284, 294, ч. 1 ст. 303 КУпАП, суддя -

постановив:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

У разі несплати штрафу в добровільному порядку протягом 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, штраф підлягає стягненню в порядку примусового виконання постанови у подвійному розмірі в сумі 1700 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в сумі 454,00 грн.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови проголошено 01.02.2021 року о 14-00 годині.

Суддя: С.М.Телегуз