ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/16256/21

Провадження №: 3/755/8517/21

"24" листопада 2021 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КпАП) в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3045-VI від 17.02.2011, № 596-VIII від 14.07.2015, № 1231-IX від 16.02.2021, ст. 122-4 того ж Кодексу згідно із Законом № 586-VI від 24.09.2008 із змінами, внесеними згідно із Законами № 596-VIII від 14.07.2015, № 1231-IX від 16.02.2021 установила :

згідно протоколів про адміністративні правопорушення від 23.09.2021 серії ААБ за № 339257 та № 339258 ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 20.09.2021 о 11:15 год. керуючи ТЗ «Nissan», н.з. НОМЕР_1 , по вул. Регенераторна, 4, корпус 15 у місті Києві, під час руху заднім ходом не впевнилась в безпечності маневру, внаслідок чого сталося зіткнення з ТЗ «Toyota», н.з. НОМЕР_2 , після чого зникла з місця пригоди, що призвело до пошкодження ТЗ, заподіяння матеріальних збитків і порушення п.п. 2.3б), 2.10, 10.9 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності та її адвокат Носов Р.В. пояснили, що складені протоколи вважають такими, що не відповідає вимогам КпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КпАП, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, у зв"язку з чим вина ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 того ж Кодексу.

Так, у цій ситуації керуючи своїм ТЗ вона під час руху, дотримувалася ПДР, враховуючи інтенсивність руху, стан проїзної частини та обстановку, що склалася на дорозі, по всяк час переконуючись, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху.

З безпосереднім дотриманням вимог п.п. 2.3б), 2.10, 10.9 вказаних Правил.

ОСОБА_1 указала, що в указаній ситуації вона дійсно здійснювала виїзд, однак її ТЗ не мав контакту з Toyota, апріорі, ураховуючи габарити цих ТЗ, її автомобіль не міг завдати пошкодження Toyota Land Cruiser 150 Prado бамперу та ЛФП та такій висоті, на якій вони наявні згідно фотографій, так як за своїми характеристиками її ТЗ Nissan LEAF є значно меншним.

Toyota Land Cruiser 150 Prado має довжину 4 840/4 857, ширину 1 885, висоту 1 895/ 1 845, у той ча, як Nissan LEAF має довжину 4, 445, ширину 1, 770, висоту 1, 550, відповдіну тільки за параметрами висоти цей ТЗ не між нанести указані покшодження Toyota Land Cruiser Prado.

З пояснень іншого учасника ДТП ОСОБА_2 слідує, у цій ситуації, він очевидцем ДТП не був, а дізнався постфактум, що його ТЗ Toyota Land Cruiser Prado отримав 20.09.21 пошкодження бамперу та ЛФП.

Суд, проаналізувавши доводи осіб, що беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, як усні, так і письмові, дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Згідно вимог ст. 245 КпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КпАПвисновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КпАП,доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП не є дійсною, у розрізі такого.

Наявна у провадженні схема ДТП сама по собі указує на те, що сталася пригода за участю ТЗ Toyota Land Cruiser Prado та останній отримав пошкодження.

Однак, з указаної схеми, яка складена за місцем пригоди не убачаться у діях Nissan порушення вимог ПДР.

Це власне і простежується та й кореспондується з даними про ушкодження ТЗ Toyota Land Cruiser Prado унаслідок контакту.

Так, ТЗ Toyota Land Cruiser Prado отримав пошкодження заднього бамперу та ЛФП.

Надані до суду фотознімки указують та те, що ураховуючи висоту наявних пошкоджень ТЗ Nissan не міг їх завдати з силу своїх технічних характеристих.

Згідно протоколу огляду ТЗ Nissan від 23.09.21 він має пошкодження не характерні описаному протоколі контакту.

Є дійсними ці обставини і у розрізі пояснень, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тим самим, не є дійсним факт, що дана пригода між ними сталася через не дотримання ПДР саме особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Письмові пояснення потерпілого указані висновки не спростовують, ураховуючи факт того, що він очевидцем ДТП не був.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які вказували «поза розумним сумнівом» про порушення особою ПДР здобуто не було та суду не надано.

Тим самим, слід констатувати, що, у цій ситуації, зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище та в ключі того, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зібраних в цій ситуації доказів УПП не достатнього, а тому Суд констатує, що наявні у справі докази в цілому залишають місце сумнівам, однак наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Відповідно до положень статті 7 КпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Так, як стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо ст. 122-4 КпАП згідно із Законом № 586-VI від 24.09.2008 із змінами, внесеними згідно із Законами № 596-VIII від 14.07.2015, № 1231-IX від 16.02.2021, то слід відмітити, що нею передбачено у т.ч. відповідальність за залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

В цій ситуації недоведеність факту контакту між ТЗ автоматично указує і на відсутність у діях особи порушення вимог ст. 122-4 КпАП.

Відповідно до ст. 284 КпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на дооформлення Суд не убачає з огляду на норми ст. 284 КпАП.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. ст. 122-4, 124 КпАП, так як його вину УПП не доведено належним чином, а не обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнароджного.

Згідно п. 1) ст. 247 КпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 122-4, 124, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КпАП в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3045-VI від 17.02.2011, № 596-VIII від 14.07.2015, № 1231-IX від 16.02.2021, ст. 122-4 того ж Кодексу згідно із Законом № 586-VI від 24.09.2008 із змінами, внесеними згідно із Законами № 596-VIII від 14.07.2015, № 1231-IX від 16.02.2021 закрити на підставі п. 1) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені КодексомУкраїни про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я Оксана БІРСА