КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №382/1063/21 Головуючий в 1 інстанції Кисіль О.А.
Провадження №33/824/4719/2021 Суддя-доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Голуб С.А.,

за участі осіб, які з`явились в судове засідання:

особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Яготинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 269997 від 22 серпня 2021 року, водій ОСОБА_1 22 серпня 2021 року о 23 годині 29 хвилин на 115 км автодороги Київ-Харків керував автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків. Такими діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Яготинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав 12 жовтня 2021 року апеляційну скаргу, посилаючись на те, що розгляд справи відбувся незаконно, матеріали справи та протокол про вчинення адміністративного правопорушення містять у собі значні порушення чинного законодавства, при прийнятті оскаржуваної постанови судом першої інстанції невірно засновані норми процесуального та матеріального права, що призвело до необ`єктивного та упередженого розгляду справи.

Так, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дані про вручення особі копії протоколу та її підпис про ознайомлення зі змістом протоколу та про його отримання. Протокол не містить відповідно оформленого запису про відмову особи від підписання протоколу.

Окрім того, зазначає, що в протоколі невірно вказано час вчинення адміністративного правопорушення, оскільки о 23 год. 29 хв. не керував транспортним засобом, так як починаючи з 23 год. 00 хв. вже спілкувався з працівниками поліції.

Також, всупереч вимогам Конституції України, було порушено гарантоване державою право на захист та розглянуто справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В порушення вимог Інструкції поліцейські не доставляли правопорушника для проведення обстеження в лікарський заклад. На відео також відсутні дані про те, що водію було продемонстровано направлення на огляд і що водій відмовився від проходження огляду по ньому.

Пояснення громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також не можуть бути покладені судом як доказ вини, оскільки виконані не власноручно, а на заздалегідь заготовленому працівником поліції бланку. Окрім того, вказані особи також не підтверджують той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Надані суду відеоматеріали також не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження вини вчинення адміністративного правопорушення, оскільки один із файлів містить відео де автомобіль патрульної поліції рухається селом, та не зрозуміло що саме доводить такий фрагмент відео, на одному з відео особа правопорушника відсутня в кадрі, а на іншому - в кадрі окрім правопорушника є ще дві особи, паспортні дані яких не перевірялися, таким чином ці відео є суперечливими та не можуть бути враховані судом. При цьому, відеозаписи не є безперервними.

Таким чином, оскаржувана постанова суду є незаконною, необґрунтованою та прийнятою за неповного з`ясування всіх обставин, що мають значення.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить скасувати оскаржувану постанову Яготинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року та прийняти нову постанову, якою закрити адміністративне провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП.

Одночасно зі звернення до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначає, що не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду матеріалу про адміністративне правопорушення, копію оскаржуваної постанови суду отримав лише 07 жовтня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Судом першої інстанції виклик до суду та копія постанови суду була направлена на невідому адресу: с. Панфіли та вручено невідомій особі, в той час як в протоколі про адміністративне правопорушення було вказано, що адресою фактичного проживання є: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини є поважними причинами пропуску строку на думку скаржника та не можуть обмежувати право на судовий захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи доводи скаржника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції визнає їх поважними, а тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Яготинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 , який з`явився в судове засідання, підтримав апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши скаржника, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовуючи до правопорушника адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що водій ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від огляду у лікаря-нарколога на виявлення стану наркотичного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 12 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 9 Розділу ІІ цієї Інструкції встановлено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою складено протокол відносно ОСОБА_1 , адміністративній відповідальності підлягає особа, яка керує транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від медичного огляду відмовився і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, і є правильним.

Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в присутності яких водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейських.

Вказані свідки є випадковими перехожими, не зацікавленими в результаті розгляду справи, а тому доводи апеляційної скарги не підтверджуються матеріали справи, відповідно підстав не довіряти показам свідків у суду апеляційної інстанції не має.

Крім того, відмова від огляду у лікаря-нарколога підтверджується відеозаписом з нагрудної боді-камери поліцейських ВС01568 та ХА 01896, на яких зафіксовано, як поліцейський в присутності двох свідків пропонує ОСОБА_1 проїхати до закладу охорони здоров`я, на що останній відмовляється. При цьому поліцейським роз`яснено правопорушнику наслідки такої відмови.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є правильними і таким, що відповідає матеріалам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримував судову повістку про виклик до суду, то суд апеляційної інстанції доходить висновку, що сам факт неповідомлення правопорушника про дату, час та місце судового розгляду не може бути єдиною підставою для скасування постанови суду, ява була винесена судом на підставі належних та допустимих доказів, що підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, то суд апеляційної інстанції оцінює такі доводи критично, оскільки сам правопорушник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі неодноразово стверджував, що він керував транспортним засобом ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , але не о 23 год. 29 хв., а о 23 год. 00 хв. При цьому доказів на спростування керування транспортним засобом і о 23 год. 29 хв. суду не надав.

Також перевіряючи доводи апеляційної скарги в судовому засіданні було заслухано свідка - ОСОБА_4 , який також підтвердив ту обставину, що ОСОБА_1 сидів на місці водія під час зупинки транспортного засобу поліцейськими.

Всі інші покази свідка ОСОБА_4 оцінюються судом апеляційної інстанції критично та не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки останній є знайомим правопорушнику ОСОБА_1 , а тому надані свідком пояснення не можуть бути об`єктивними.

Щодо доводів скаржника про те, що йому не було роз`яснено право на захист, то вважаючи дії поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення незаконними ОСОБА_1 мав право оскаржити такі дії в порядку передбаченому чинним законодавством України та Кодексом адміністративного судочинства України.

Щодо доводів апеляційної про те, що наданий суду відеозапис не може бути належним та допустимим доказом оскільки такий відеозапис не містить електронного цифрового підпису як автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення копій. Так, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась нагрудним реєстратором, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 р. № 851-1У, у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ /відеозапис/ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали, відрізняються один від одного тільки часом та датою їх створення. Записаний на оптичний диск носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису, є оригіналом /відображенням/ електронного документу, який не потребує додаткового завіренням електронним підписом, а тому поліцейські діяли відповідно до Наказу МВС України №1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису» та будь яких порушень не допустили.

Отже, наданий суду відеозапис відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та не вручено копію такого протоколу, то згідно з відеозапису, який міститься в матеріалах справи вбачається, що поліцейським було прочитано протокол про адміністративне правопорушення, роз`яснено правопорушнику право надати свої пояснення та роз`яснено де необхідно поставити свій підпис. Разом з тим, ОСОБА_1 поставив не скористався правом надати зазначити в протоколі свої пояснення та ставив свій підпис вибірково, а тому такі доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , висновки суду першої інстанції про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги вважаю, що при розгляді даної справи, судом було повно, всебічно і об`єктивно досліджено дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірено обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, надано цим обставинам належну правову оцінку та, приймаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 251, 252, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Яготинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб