Справа №757/1100/20-п Головуючий в суді І інстанції - Смик С.І.
Провадження №33/824/603/2021 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року провадження по справі відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 -

закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №140276 вбачається, що 21.12.2019 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вчинила відносно ОСОБА_2 психологічне насильство в сім`ї. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що постанова районного суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм КУпАП. В матеріалах справи містяться докази, якими в повній мірі підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства над ним, яке полягало в словесних образах, погрозах викликати поліцію, приниженні його перед дітьми. Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняла акт домашнього насильства відносно нього. Зокрема, відносно неї дільничним інспектором Печерського УП ГУ НП в м. Києві неодноразово складалися термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_1 , зокрема №006923, №006936, №0069369. За період 2018-2019 років співробітниками Печерського УП ГУ НП в м. Києві складено 7 протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , з яких 6 за ст.173-2 КУпАП і 1 за ст.184 КУпАП.

Проте, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом не було досліджено вказані докази взагалі, і ним суд не надав жодної оцінки, що свідчить про порушення ст.252 та ч.2 ст.279 КУпАП. Суд лише заслухавши пояснення сторін, зробив висновки викладені о оскаржуваному рішенні.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №140276 вбачається, що 21.12.2019 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вчинила відносно ОСОБА_2 психологічне насильство в сім`ї (а.с.1).

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що вона розлучилась з ОСОБА_2 , однак він постійно свариться з нею та пише на неї заяви, не даючи їй можливості вільно спілкуватися з дітьми.

ОСОБА_2 в суді першої інстанції пояснив, що він розлучився з ОСОБА_1 та остання постійно свариться з ними, виражає погрози, постійно залучаючи до їх сварок дітей. Вказані пояснення він також підтвердив і суді апеляційної інстанції.

Аналіз вказаних пояснень дозволяє дійти висновку, що дійсно між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла сварка. Однак при цьому в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 вчинено дії щодо ОСОБА_2 , які б спричинили шкоду його психічному здоров`ю, викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе тощо, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки підставою його складення було звернення однієї зі сторін конфлікту, а саме - ОСОБА_2 та протокол за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Копії документів, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема копія витягів з ЄРДР у кримінальних провадженнях №0002830 і №0000336 (а.с.27, 85), копії висновків експертного дослідження №043-720-2019 та №043-48-2020 (а.с.28-30, 33-34), копії медичних довідок (а.с.31,32), а також копії термінових заборонних приписів стосовно кривдника (а.с.35, 36, 37) є також неналежними доказами по даній справі, оскільки вони не стосуються подій, які відбулися 21.12.2019 року.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в протоколі щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи під час розгляду справи і надавши їм правову оцінку, вірно прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль