Кагарлицький районний суд Київської області
_____________________________________________________________________________
05.05.2021 Справа №: 368/48/21
провадження 3/368/102/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2021 рокум. Кагарлик

Суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., розглянувши справу, яка надійшла від Відділення поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КпАП України,-

ВСТАНОВИВ:

21.01.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області з ВП № 1 (з обслуговування м. Ржищів та Кагарлицького району) Обухівського ВП ГУНП в Київській області надійшла адміністративна справа у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Стави Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 09 квітня 2002 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , щодо скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

21.01.2021 року автоматизованою системою документообігу суду длля слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/48/21, провадження № 3/368/102/21.

В судовому засіданні, особа, щодо якої вирішується питання про притягнення його до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , - категорично заперечував проти того, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, вважав, що під час його спілкування з працівниками поліції вони вели себе зухвало, вони не мали права вимагати від нього будь яких документів, чи здійснювати будь які дії, так вони пропонували йому пройти освідування на алкотестері, проте, - не пропонували йому поїхати на освідування в поліклініку.

Він відмовився від освідування, так як він вважає, що працівники не мали права його освідувати, і взагалі, - він взагалі не вживає алкоголь, вважав, що справу слід закрити в зв`язку з тим, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, який передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд, оцінюючи показання ОСОБА_1 , - вважає їх неправдивими, такими, які не відповідають об`єктивним обставинам справи, такі показання ОСОБА_1 суперечать та спростовуються показаннями інших свідків (показхання яких судом наведено нижче), доказам по справі (які будуть оцінені судом нижче).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні дав наступні показання:

- він є старшим інспектором поліції ВП «№ 1 Обухівського ВП ГУ НП в Київській області.

01.01.2021 року він перебував на добовому чергуванні. Близько 17 год їм прийшов виклик по 102, що телефонує якась жінка сприводу домагань стороннього чоловіка.

Коли вони приїхавли за адресою виклику, то побачили, що біля подвір`я стоіїть легковий автомобіль, а в дворі, біля вхідних дверей стоїть невідома особа чоловічої статі, яким є на даний час ОСОБА_1 .

Жінка ж була в будинку.

Коли жінка відчинила двері, то пояснила, що ОСОБА_1 здійснює до неї домагання сексуального характеру, під час чого стукає їй у вікна, двері, - вимагає відчинити двері.

В ней колись були відносини з ОСОБА_1 , але на даний час вона їх припинила в зв`язку з негативними рисами характеру ОСОБА_1 , після чого він почав переслідувати її.

Коли він почав з`ясовувати справи з ОСОБА_1 , - той почав заперечувати факти його домагання до жінки.

Під час розмови з ОСОБА_1 він помітив, що ОСОБА_1 веде себе неадекватно, та від нього йшов запах алкогольного перегару.

Він зазначив ОСОБА_1 , що останній, так як перебуває в стані алкогольного сп`яніння, - не зможе вже сьогодні керувати транспортним засобом, на що ОСОБА_1 відповів, що не буде сьогодні керувати автомобілем.

Після залагодження ситууації, він з своїм напарником послідували до службового авто, та вирушили в напрямку центра села.

Через деякий час (1 2 хв) їх обігнав легковий автомобіль ВАЗ, за кермом якого був ОСОБА_1 , вони вкмикнули проблескові огні, та почали їхати за ОСОБА_1 , подаючи сигнали до зупинки транспортного засобу.

ОСОБА_1 деякий час (близько 2 хв) не реагував на сигнали до зупинки, а потім зупинив автомобіль.

Коли він почав вимагати в ОСОБА_1 пройти тест на алкоголь на алкотестер, ОСОБА_1 відмовився, відмовився також від проходження на стан алкогольного сп`яніння в поліклініці.

Взагалі, ОСОБА_1 вів себе зухвало.

Суд, оцінюючи показання свідка ОСОБА_2 , - вважає їх правдивими достовірними, які відповідають об`єктивним обставинам справи, так як вони узгоджуються з показаннями іншого свідка та матеріалами справи, які судом будуть наведені нижче.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні дала наступні показання:

Вона проживає в с. Стави Кагарлицького району у власному будинку.

01.01.2021 року вона перебувала вдома.

Близько 16 години вона почула стукіт в двері, підійшовши до дверей, вона по голосу зрозуміла, що до неї прийшов ОСОБА_1 , - її знайомий.

В неї з ОСОБА_1 були відносини, але він почав до неї сексуально домагатися і вона припинила ці відносини, після ОСОБА_4 почав її переслідувати.

В той весір вона сказала, що не відчинить йому двіері, після чого ОСОБА_1 почав стукати в двері та вікна, - навіть розбив одну шибку.

Вона з огляду на таку ситуацію зателефонувала по лінії 102 та викликала працівників поліції.

Через деякий час приїхали працівники поліції, вона відчинила двері та побачила ОСОБА_1 та джвох працівників поліції, біля її двору стояв легковий автомобіль ОСОБА_1 .

Давши пояснення працівникам поліції, вона зачинила двері, а працівники поліції ще продовжували розмовляти з ОСОБА_1 .

Суд, оцінюючи показання свідка ОСОБА_3 , - вважає їх правдивими достовірними, які відповідають об`єктивним обставинам справи, так як вони узгоджуються з показаннями іншого свідка та матеріалами справи, які судом будуть наведені нижче.

Матеріали справи складаються з наступних доказів:

- протоколу про адмінстративне правопорушення серії ААБ № 082135, який складено 01.01.2021 року о 17 год. 40 хв. ст. ІСРПП ВП № 1 (з обслуговування м. Ржищів та Кагарлицького району) старшим лейтенантом поліції Кулініченком В.В. у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Стави Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 09 квітня 2002 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

В протоколі зазначено наступні обставини вчинення адміністративного правопорушення:

01.01.2021 року о 17 год. 40 хв. по вул. Молодіжна с. Стави Кагарлицького району Київської області ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, мав запах алкоголю з ротової порожнини рота, від проходження огляду в установленому порядку за допомогою алкотестера на факт вживання алкоголю категорично відмовився в присутності свідків.

Також в протоколлі зазначенол, що водій категорично відмовився від дачі пояснень та підпису в протоколі в присутності двох свідків;

- пояснення ОСОБА_5 від 01.01.2021 року, в якому зазначає свідок, що 01.01.2021 року близько 17 год. 45 хв. була в с. Стави по вул. Молодіжній, де гр. ОСОБА_1 водій автомобіля ВАЗ 2107, - в її присутності відмовився проходити огляд в установленому порядку за допомогою алкотестера драгер у категоричній формі, та при цьому зазначив, що вживав спиртне вочра, також йому було запропоновано огляд в іншому порядку, ніж на драгері, але ОСОБА_1 відмовився;

- пояснення ОСОБА_6 від 01.01.2021 року, в якому зазначає свідок, що 01.01.2021 року близько 17 год. 45 хв. була в с. Стави по вул. Молодіжній, де гр. ОСОБА_1 водій автомобіля ВАЗ 2107, - в її присутності відмовився проходити огляд в установленому порядку за допомогою алкотестера драгер у категоричній формі, та при цьому зазначив, що вживав спиртне вчора;

- акт вилучення посвідчення водія від 01.01.2021 року, з якого вбачається що 01.01.2021 року о 18 год. 00 хв. у водія ОСОБА_7 було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_5 ;

- Рапорт ст. інспектора Кулініченка В.В. від 01.01.2021 року, в якому зазначено, що 01.01.2021 року близько 17 год. 40 хв. в с. Стави Кагарлицького району Київської області було зупинено водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_4 , відносно якого було складено протокол за ст. 130 ч. 1, від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився в присутност свідків, останній зачинив свій автомобіль свого домоволодіння та в усній формі повідомив, що зобов`язується не керувати ТЗ до повного витверезення.

Від підпису в протоколі категорично відмовився в присутності двох свідків та поводив себе неадекватно;

- також в матеріалах справи міститься матеріали по зверненню громадянки ОСОБА_8 до ВП № 1 Обухівського ГУ НП в Київській області, (розпочато 01.01.2021 року, закінчено 16.01.2021 року), ЄО № 11 від 01.01.2021 року, з якого вбачається, що дійсно, в час, на який вказують свідки в даному адміністративному провадженні гр. ОСОБА_1 перебував в домогосподарстві громадянки ОСОБА_8 , дже здійснював дії психологічного насильства по відношенню до гр. ОСОБА_8 ;

- DVD диск відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, з якої вбачається, що 01.01.2021 року близько 17 год. 30 хв. відбувалося переслідвання автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_4 , після його зупинки з місця водія вийшов ОСОБА_1 , який вів себе зухвало, на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження освідування.

Суд, вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вислухавши свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку щодо визнання ОСОБА_1 винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте, - закриття провадження в даній справі з огляду на сплин строків притягнення до адміністративної відповідальності, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Перш за все суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП за наступних обставин:

01.01.2021 року о 17 год. 40 хв. по вул. Молодіжна с. Стави Кагарлицького району Київської області ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, мав запах алкоголю з ротової порожнини рота, від проходження огляду в установленому порядку на факт вживання алкоголю категорично відмовився в присутності свідків.

Застосування судом норм права при вирішенні справи.

Згідно ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Проте, слід зазначити, що правовий статус осіб віком від 16 до 18 років, які вчинили адміністративні правопорушення, відрізняється в певних нюансах від правового статусу повнолітніх правопорушників, в зв`язку з чим законодавець передбачив спеціальні норми в переліку КУпАП, а саме, - ст.ст. 13, 24 1 КУпАП, які враховують особливості деліктоздатності осіб, яким не виповнилося 18 років.

Деліктоздатність, - це здатність фізичної особи нести юридичну відповідальність за вчинення правопорушення.

Згідно ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст. 24 1 КУпАП.

У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121 127, частинами першою, другою і третьою статті 130, статтею 139, частиною другою статті 156, статтями 173, 174, 185, 190 195 КУпАП, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст. 24 1 КУпАП.

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В даному випадку суд зазначає, що ОСОБА_9 , окрім того, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, - відмовився від підпису в протоколі та відмовився від отримання копії протоколу.

Суд зазначає, що, з огляду на відеозапис та інші письмові докази, - порушень працівниками поліції при складанні протколу не допущено, та він складений фактично з дотриманням норм та правил складання таких процесуальних документів.

Так, згідно були дотримані вимоги Наказу № 1376 від 06.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, які судом наводяться нижче.

Згідно п. 11 Глави ІІ вищевказаної інструкції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55,56,59,63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто в строки, передбачені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також суд вважає, що не було допущено порушень права на захист.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, шо діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, а також у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (пункти 3 та 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, Іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Стаття 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Так, згідно ст. 59 Конституції:

Кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Отже, що стосується положень ст. 59 Конституції України, то слід зазначити, що правовий захист людини й громадянина становить важливу частину функціонування та розвитку правової системи будь-якої сучасної демократичної, правової і соціальної держави й водночас є однією з найважливіших гарантій конституційно-правового статусу людини. Як один з предметів регулювання сучасного конституційного права України, він має складну структуру і включає кілька елементів, одним з яких є правова (юридична) допомога.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. На власне доктринальному рівні, інститут правової допомоги постає одночасно і як невід`ємне право людини і громадянина, що органічно входить до загальної системи прав людини (у такому разі йдеться про право на правову допомогу), і як гарантія конституційно-правового статусу людини і громадянина.

На доктринальному рівні конституційно-правові гарантії прав і свобод людини й громадянина прийнято характеризувати як систему умов і засобів, юридичних механізмів забезпечення належної реалізації визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини й громадянина або ж як «систему визначених Конституцією та законами України способів і юридичних механізмів забезпечення належної реалізації громадянських, політичних, економічних, соціальних, культурних і інших, закріплених у Основному Законі прав і свобод людини». Тобто за своїм характером зазначені гарантії є юридичними нормами, які дають можливість реалізувати права та свободи людини й громадянина в житті.

Водночас, - це умови, які зобов`язана створити держава для реалізації конституційних прав і свобод громадян, система заходів, спрямована на реалізацію відповідних прав і свобод.

В Конституції України закріплено не лише основні права та свободи людини й громадянина, а й передбачено відповідні конституційно-правові гарантії їх дотримання та захисту, зокрема заборону скасування конституційних прав і свобод (ч. 2 ст. 22), неможливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, крім обмежень певних прав і свобод в умовах воєнного або надзвичайного стану (ст. 64), забезпечення кожному судового захисту його прав і свобод, у тому числі гарантування звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України, та надання при цьому можливості використання будь-яких інших не заборонених законом засобів захисту своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань (ч. З ст. 8, частини 2 і 5 ст. 55).

Як було зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року, важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини й громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер. У контексті ч. 1 цієї статті «кожен має право на правову допомогу», поняття «кожен» охоплює всіх без винятку осіб громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України.

Здійснення права на правову допомогу засноване на дотриманні принципів рівності всіх перед законом та відсутності дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 21, частини 1, 2 ст. 24 Конституції України). Крім того, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини й громадянина і в цьому полягає його соціальна значущість. Серед функцій такого права в суспільстві слід окремо зазначити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й насамперед спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини й громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

У згаданому Рішенні Конституційний Суд України чітко зазначив, шо гарантування кожному права на правову допомогу покладає на державу відповідні обов`язки шодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом сг. 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу в жодному випадку не може бути обмежене.

Відповідно до Основного Закону України положення «кожен має право на правову допомогу» (ч. 1 ст. 59) є нормою прямої дії (ч. 3 ст. 8), і навіть за умови, якшо це право не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена в його реалізації.

Таким чином, право на правову допомогу має подвійну природу, яка відображає його зміст і конституційне призначення. З одного боку, це одне з фундаментальних прав людини, яке кожна особа отримує як учасник і суб`єкт правовідносин, у які вона вступає у своєму суспільному житті, з другого - це одна з ключових конституційних гарантій прав і свобод людини, а також її конституційно-правового статусу, що дозволяє забезпечувати та реалізовувати визначені Конституцією України права й свободи людини й громадянина.

З огляду на свою теоретичну і практичну значущість, як одне з фундаментальних прав людини і одночасно як гарантія конституційно-правового статусу людини і громадянина, право на правову допомогу набуло свого відображення в чинному міжнародному праві.

Зокрема, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p., передбачає право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника, вибраного ним на власний розсуд (ст. 6). У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 p., ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19 жовтня 1973 p., зазначено, що держава повинна гарантувати кожному, чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту, і таке право повинне встановлюватись судовим або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави (ст. 2), та гарантувати можливість вільного вибору обвинуваченим захисника (п. 3 ст. 14). Основні принципи, що стосуються ролі юристів, прийняті восьмим Конгресом ООН з питань попередження злочинності і поводження з правопорушниками 27 серпня 7 вересня 1990 p., передбачають, що кожна людина має право звернутися до будь-якого юриста за допомогою для захисту й відстоювання своїх прав та захисту їх на всіх стадіях кримінального судочинства (принцип 1 ); жодний суд чи адміністративний орган, в якому визнається право на адвоката, не відмовляється визнавати права юриста відстоювати в суді інтереси свого клієнта, за винятком тих випадків, коли юристу було відмовлено в праві виконувати свої професійні обов`язки відповідно до національного права і практики та цих принципів (принцип 19). Таким чином, наведені міжнародно- правові акти передбачають невід`ємне право людини захищати себе особисто або через вільно вибраного на власний розсуд захисника з-поміж юристів, які можуть надати ефективний правовий захист. Ці положення міжнародно-правових актів щодо права фізичної особи на захист від обвинувачення відтворені в положеннях ч. 1 ст. 59 Конституції України, які закріплюють право кожної фізичної особи на правову допомогу і право вільного вибору захисника з метою захисту від обвинувачення.

Як було зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України, статті 44 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про право вільного вибору захисника) № 13-рп/2000 від 16 листопада 2000 р., з метою забезпечення реалізації закріплених прав і свобод людини та громадянина Конституція України встановлює відповідні правові гарантії. Зокрема, в частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. Право на правову допомогу - це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Далі, що стосується самого адміністративного правопорушення, то слід зазначити наступне.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад адміністративного правопорушення складають:

- об`єкт правопорушення (суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення).

- об`єктивна сторона (конкретні дії, що виразилися в порушенні встановлених правил).

- суб`єкт, - особа, яка вчинила адміністративне правопорушення;

- суб`активна сторона, - психологічне відношення винної особи до вчиненого, - умисно, чи з необережності.

Суд зазначає, що кожна із сторін, зокрема, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення повинна бути доведена належними та допустимими доказами, зокрема, в даному випадку, - факт відмови від проходження ОСОБА_1 встановлений з дотриманням вимог як КУпАП, так і норм галузевого права.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно положень ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Суд зазначає, що під час складання протоколу та встановлення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції не було допущено, зокрема, - в матеріалах справи присутні належні докази відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в установленому законом порядку, - всупереч положенням ст. 266 КУпАП.

Слід зазначити, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП поліцейський ні в якому не звільняється від обов`язку дотримуватись відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду та оформленні його результатів, в тому числі фіксування факту перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, а прямо на підставі ст. 19 Конституції України зобов`язаний дотримуватися такого порядку.

Окрім ст. 19 Конституції України, ст. 266 КУпАП, поліцейський повинен керуватися нормами галузевого права, зокрема, Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затверджено Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015р. №1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв. Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008р.) (далі по тексту Порядок), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015р.).

Як зазначалось вище згідно ст. 266 КУпАП - направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а огляд особи на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.2 Порядку - огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно п. 3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного сп`яніння (п. 1 розділу 9 Інструкції 2).

Отже, лише при наявності перелічених ознак у поліцейського виникають достатні підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Ці ознаки мають бути зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, що в даному протоколі відображено чітко в самому змісті протоколу вказано, що ОСОБА_9 ю мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, - запах алкоголю з порожнини рота.

Отже, положення ст. 266 Кодексу адміністративного правопорушення України передбачає порядок проходження огляду на стан сп`яніння, зокрема, він повинен проводитися в такому порядку:

- спочатку проводиться огляд водія на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків;

- у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, тоді проводиться огляд в закладах охорони здоров`я.

Вищевказана норма КУпАП дублюється нормами галузевого права, зокрема:

Згідно п. 3 Порядку та п. 6 Інструкції - огляд проводиться двома способами:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

За наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання. Поліцейськими використовуються лише спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п. 1-6 Інструкції)

Отже, поліцейський, зі спеціальним званням, виявивши перелічені ознаки сп`яніння, повинен запропонувати водію пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу при цьому, поліцейські повинні показати йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку, проінформувати як використовувати технічний засіб згідно інструкції до спеціального технічного засобу. Якщо працівники поліції не показали сертифікат та свідоцтво, не проінформували як використовувати спеціальний технічний засіб і є при цьому свідки (але не обов`язково) - водій може правомірно відмовитися від проходження огляду, оскільки такий відбувався з порушенням Інструкції та Порядку, і як наслідок з порушенням ст. 266 КУпАП.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу - направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам, (п. 6 Порядку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, (п. 7 Інструкції).

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 цієї Інструкції, (п.8 Інструкції).

Необхідно зазначити, що працівниками поліції не було порушено порядок проходження огляду, який передбачений ст. 266 Кодексу, оскільки ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від пропозиції поліцейського від проходження огляду на стан сп`яніння, - як за допомогою алкотестера, так і в закладі охорони здоров`я (поліклініці).

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Крім цього, ст. 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо визнання винуватим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Стави Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 09 квітня 2002 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте, - закриття провадження у справі, - в зв`язку з сплином строків притягнення до адміністративної відповідальності, що обумовлено наступним:

- так, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, поміж іншого, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності. Тобто закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови визначення вини особи для встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

При вирішення питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення суд враховує положення ст. 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Даних, які б свідчили про те, що правопорушення є триваючим і, як наслідок, строк притягнення особи до адміністративної відповідальності слід рахувати з дня його виявлення, - в матеріалах справи немає.

При розгляді справ, які віднесені до компетенції суду, точкою відліку строку давності притягнення до адміністративної відповідальності є день вчинення правопорушення, а саме 01.01.2021 року.

Таким чином, на момент винесення постанови судом, а саме, - 05.05.2021 року, - строки накладення адміністративного стягнення сплинули, - що передбачає закриття провадження у справі.

Згідно з вимогами п.7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі спливу строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Наказом № 1376 від 06.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, ст.ст. 9, 12, 13, 38, ч. 4 ст. 127, 247, 268, 270, 279, 283, ст. 284 КУпАП, суд, -

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , винним у вчиненні адіміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.І КУпАП закрити в звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуту до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд.

Суддя: О.В. Закаблук