ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/49/21 Головуючий в 1-й інстанції Фетісов М.В.
Єдиний унікальний №334/5317/20 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Горського А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року стосовно нього та з клопотанням про поновлення строку на оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 05.09.2020 о 06.30 годині на 341 км. автодороги Харків-Сімферопіль ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний № НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.268 КУпАП, розглянув справи без його участі, чим порушив його право надати пояснення та відповідно його право на захист.

Вказує, що з протоколу не можливо встановити чи було йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків на місці зупинки. Вказане не можливо встановити і переглядом відеозапису, доданого до адміністративного матеріалу. Разом з цим, він не відмовлявся проходити огляд на місці зупинки, навіть наполягав на ньому, однак працівники поліції відмовили йому. Не містять матеріали справи й направлення його на огляд в медичну установу.

Свідків, які записані в протоколі, на місці події не було, що також підтверджується відеозаписом подій.

Звертаю увагу, що від керування транспортним засобом він відсторонений не був, посвідчення водія у нього не вилучалось, що підтверджується відсутністю відповідного запису у протоколі.

Також зазначає, що він не був присутній в судовому засіданні 05.10.2020 року, копію постанови отримав поштою 13.10.2020 року, апеляційна скарга була подана 23.10.2020 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, допитати в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Горського А.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови отримав поштою 13.10.2020 року, апеляційна скарга була подана 23.10.2020 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №102391 від 05 вересня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 05.09.2020 року.

Більш того, в протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив, що напередодні вживав спиртні напої, від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовляється.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №102391 від 05 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом. В протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Доводи про те, що в протоколі відсутні дані про те, що йому пропонували пройти огляд на місці зупинки не можуть свідчити про невідповідність протоколу вимогам закону.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом вказаних подій, відповідно до якого на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відповів відмовою, зазначивши що напередодні вживав спиртні напої, а саме пиво. Його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння також додатково підтверджується поясненнями свідків та рапортом працівника поліції, який склав протокол відносно ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на порушення поліцейськими порядку його огляду на стан сп`яніння, оскільки його відмова приймалась без участі свідків, є непереконливими. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено анкетні дані двох свідків, наявні їх підписи. Крім того, в матеріалах справи є пояснення цих свідків, які також є доказами провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про допит в судовому засіданні апеляційної інстанції свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то апеляційний суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки в допиті зазначених свідків немає необхідності, а в матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків, які є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було пояснень свідків.

Слід також зазначити, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 не були заявлені жодні клопотання про допит свідків, які були присутні на місці події під час його відмови від проходження огляду, з обґрунтуванням необхідності їх виклику, що, на переконання апеляційного суду, вказує на формальність вказаного доводу, як підставу для скасування рішення суду.

Також безпідставними є посилання апелянта на відсутність доказів відсторонення його від керування, що викликає сумнів у законності дій працівників поліції, оскільки в протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив про те, що його відсторонено від керування та поставив свій підпис. Зазначене підтверджується і відеозаписом подій, відповідно до якого останній зазначив, що відсторонений від керування.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи направлення в заклад охорони здоров`я, то суд апеляційної інстанції вважає їх непереконливими через наступне.

Згідно ч.5 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МОЗ/МВС від 09 листопада 2015 року №1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 року водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

З аналізу зазначених положень законодавства, у їх сукупності та взаємозв`язку вбачається, що направлення має оформлюватися у разі згоди водія пройти огляд в закладі охорони здоров`я та подальшого проведення такого огляду. Таке направлення є підставою для проведення огляду лікарем в закладі охорони здоров`я.

У разі ж згоди особи з результатом огляду на місці зупинки та її відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров`я направлення не складається, оскільки особа відмовилась від проходження такого огляду, а складається протокол.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у його відсутність, тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційних суд доходить наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 дійсно не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 05 жовтня 2020 року. Між тим, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне поштове повідомлення, відповідно до якого ОСОБА_1 власноруч отримав судову повістку 28.09.2020 року (а.с.10), а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст.268 КУпАП є безпідставними.

Права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст.268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, і апелянт не скористався своїм правом на надання пояснень апеляційному суду. До того ж, інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції були представлені його захисником адвокатом Горським А.О.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу апелянт в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування ним транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 334/5317/20