Провадження № 3/521/9654/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Гуревського В.К., при секретарі Федорової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу, що надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №079088 від 29 вересня 2021 року, вбачається, що 29 вересня 2021 року об 22 годинні 02 хвилин в місті Одесі по вулиці Стовбова водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Nissan Primera», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, cповільненість мови, неприродня блідість обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився, що зафіксовано на відео з боді камери №1621, 001601, 1743, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

За даним фактом інспектором поліції відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №079088 від 29 вересня 2021 року, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши пояснення особи яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Особою, яка притягується до відповідальності були надані письмові пояснення, згідно яких ОСОБА_1 вину не визнав, та просив закрити провадження про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього через відсутність у його діях складу вказаного адмінстративного правопорушення, пояснивши, що перед складанням протоколу до машини особи підійшли співробітники поліції. Друг особи, який керував авто вийшов з авто та пішов у невідомому напрямку, говорячи, що водій знаходиться у машині. Особа в цей час знаходилась у авто та також вийшла з нього, коли до неї звернувся поліцейський.

Хоча участь у керуванні приймав друг особи, який втік з місця події, оскільки має проблеми з законом, особа не заявляла відкрито що транспортним засобом керувала не вона. Таким чином, ОСОБА_1 мовчазною згодою змушений був визнати факт керування транспортним засобом, що зазначений у протоколі.

Проте, згідно Постанови від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Наявні у справі відеозаписи події, зроблені поліцейськими, не фіксують будь-яких обставин, що свідчать про керування транспортним засобом ОСОБА_1 на момент, коли поліцейські підійшли до нього. У справі відсутні належні та допустимі докази факту керування особою транспортним засобом, що саме по собі виключає об`єктивну сторону ст. 130 КУпАП. Адже відмові водія у проходженні медичного освідування обов`язково має передувати факт керування ним транспортним засобом. Оскільки факту не було, а також він нічим не доведений - вимога поліцейських про проходження медичного огляду на факт встановлення наркотичного сп`яніння є необґрунтованою.

Матеріалами справи не доведено, що особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або взагалі, будь-яким чином приймала участь у керуванні транспортним засобом. З відеозапису, зробленого поліцейськими не вдається встановити особу, яка вийшла з машини зі сторони місця водія. Окрім того, сам ОСОБА_1 жодного разу на відеозаписі не вказав, що він є водієм транспортного засобу.

Отже, співробітниками поліції було висунуто абсолютно необґрунтовану підозру про те. що особа, знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, керувала транспортним засобом.

Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 погоджувався пройти медичне освідування, проте з об`єктивних причин не зміг цього зробити. До таких причин відносяться наступні обставини:

По-перше, поліцейський навмисно заплутав особу про рівнозначність відмови в контексті складення протоколу про адміністративне правопорушення, хоча відмова майже автоматично ставить особу в невигідне становище, адже довести відсутність стану наркотичного сп`яніння простіше, ніж довести законність відмови від проходження медичного освідування. Як вбачається з відеозапису, поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 , що останній може пройти медичне освідування після складення протоколу. Хоча спочатку особа погоджувалась проїхати із співробітниками поліції до медичного закладу, поліцейський навмисно заплутав особу, надаючи їй на вибір «або складення протоколу» або «прослідування з ним до медичного закладу і складення такого ж протоколу», ніби прослідування до медичного закладу не має ніякого значення і особа сама в майбутньому може це зробити, а наслідки від цих двох дій нічим не відрізняються (про спосіб ж формування матеріалів адміністративної справи, поліцейський особу повідомити забув).

По-друге, співробітники поліції зауважують на тому, що машина ОСОБА_1 , яка належить йому на праві власності, насправді не має знаходитись в користуванні останнього, іноді говорять про «підробку документів», «невідповідність даних» і т.д., що має ефект залякування і ніяким чином не стосується складення адміністративного протоколу, збирання та дослідження інших доказів у справі про адміністративне правопорушення. Поліцейські ставлять особу у скрутне становище, знову вводячи особу в оману і пропонуючи два варіанти: або «їдьте з нами і машину заберуть», або «залишайтесь і ми просто складемо протокол про адміністративне правопорушення, машину не забирають».

По-третє, порушення процедури співробітником поліції. Згідно пункту 12 параграфу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України. Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Поліцейським, після згоди особи на проходження медичного освідування, відповідного письмового направлення (форма чітко встановлена інструкцією) видано не було, що саме по собі порушує процедуру розгляду адміністративної справи та складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто, замість надання відповідного направлення особі, поліцейський навмисно продовжив заплутувати особу щодо процедури проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Зважаючи на те, що особа транспортним засобом не керувала, у безпечності залишення свого транспортного засобу на місці, де його покинув друг особи, впевнена не була, ОСОБА_1 не маючи ніяких гарантій з приводу схоронності свого транспортного засобу, попередньо не приймаючи участь у керуванні, з об`єктивних причин не зміг пройти медичний огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, хоча виявляв таке бажання, що підтверджується відеозаписом.

Після цього співробітниками поліції без присутності двох свідків було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, адже відповідно до наданих доказів, не вдається чітко встановити факт керування транспортним засобом Д.І. ОСОБА_1 , що міг бути підставою для вимоги для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суд дійшов такого висновку.

Згідно з приписами ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення суд враховує конкретні обставини правопорушення, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, фактичні обставини справи, особу порушника, обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність, передбачені ст. ст. 34, 35 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відтак подія і склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із зазначеним, викладені у протоколі обставини залишають місце «розумному сумніву», що випливає із сукупності ознак та не спростованих достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених презумцій вини ОСОБА_1 .

Положенням ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, яка є нормою прямої дії, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, на підставі чого суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Будь - яких допустимих та достовірних доказів, які з достатністю вказували б на наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні, не встановлені такі і судом.

Виходячи з викладеного, та керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити згідно п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її винесення.

Головуючий