Провадження № 3/756/316/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2021 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №126571 від 29.10.2020 року, 29.10.2020 року о 09 год. 00 хв. в м. Києві по вул.Маршала Малиновського, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду, у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №126571 від 29.10.2020 року, який першопочатково був складений за частиною 2 ст. 130 КпАП України та вручений особі за частиною 2, в подальшому довідкою ст. інспектора ВАП УПП у м.Києві ДПП ст.лейтенантом поліції Т.Смиченка був змінений на частину 3 ст.130 КУпАП України.

Враховуючи, що протокол був вручений водію за ч.2 ст. 130 КпАП України, суд вважає за доцільне кваліфікувати вищезазначене адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 130 КпАП України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, місце та час повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення не направляв.

Статтею 268 КУпАП визначений перелік статей, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП не входить до вищевказаного переліку, а тому суддя на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП України розглядає адміністративний матеріал за відсутністю особи, відносно якої складено адміністративний протокол з метою дотримання вимог ст.38 КУпАП.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З адміністративного протоколу серії ДПР18 №126571 від 29.10.2020 року вбачається, що водій ОСОБА_1 був ознайомлений працівниками поліції про здійснення розгляду справи Оболонським районним судом м.Києва, однак на дату визначену судом не з`явився.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.31, 40 Закону України „Про Національну поліцію", Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 №100, поліція використовує технічні засоби - нагрудні відеокамери (відеореєстратори).

Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

Відповідно до п.3.3. Розділу III вищенаведеної Інструкції нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Відповідно до відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції при складанні протоколу серії ДПР18 №126571 від 29.10.2020 рокуводій ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом поряду.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно ст. 130 КпАП України відповідальність за цією нормою настає, зокрема, у випадку керування транспортним засобом в стані алкогольного (наркотичного, тощо) сп`яніння, або у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Таким чином зазначена норма встановлює презумпцію знаходження водія у стані алкогольного (наркотичного, тощо) сп`яніння, якщо останній відмовився пройти медичний огляд у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Пунктами 1.3, 1.9 ПДР України на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 15.05.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1(один) рік.

Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 28.05.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1(один) рік.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , довідкою про визначення повторності та відеоматеріалом з бодікамери АА 00081.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, суд, при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та ступінь його вини.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, керуючись ст.ст. 33, 36, 40-1, ч.2 ст. 130 КпАП України, п.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (відомості РНОКПП відсутній) визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок та застосувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 3 (три) роки з моменту їх вилучення.

Стягнути з ОСОБА_1 (відомості РНОКПП відсутній) на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня її постановлення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення до виконання три місяці, з дня набрання постановою законної сили.

Суддя