Справа № 752/1308/21
Провадження №: 3/752/1767/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві матеріали адміністративної справи, що надійшли

відУправління патрульної поліції в м. Києві Державної патрульної служби
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП
відносноОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце реєстрації - АДРЕСА_1 місце проживання та реєстрації - АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 місце роботи, посада - Комунальне підприємство "Київпастранс", водій

за участю ОСОБА_1 (особисто), захисника Геруса Ю.М.

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва від Відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Києві надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 14.12.2020 серії ГП № 527709, в якому зазначено, що 14.11.2020 о 15:45 у місті Києві по проспекту Лобановського, 146 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Isuzu, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який використовується для надання послуг перевезення за маршрутом № 220, кількість яких більша, ніж передбачено характеристиками транспортного засобу, чим порушив п.п. 9 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

До вказаного протоколу приєднано рапорт інспектора Відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Києві без вихідного номеру і дати, роздруківку чорно-білого фото.

У судовому засіданні 01.02.2021 ОСОБА_1 свою вину не визнав, вказав, що карантинних обмежень не порушував.

Захисник заявив суду клопотання про закриття провадження у справі з огляду на недоведеність події та складу адміністративного правопорушення, вказуючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням встановленого порядку, а приєднані до нього рапорт та роздруківка фото не є належним доказом у справі.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

В силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують пр. розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підпунктом 9 п. 10 Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у редакції цієї постанови станом на 14.11.2020 було установлено заборону у період карантину на території України на здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських на автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі,в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Частиною 1 ст. 44-3 КУпАП у редакції, станом на 14.11.2020 установлено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Такі дії тягнуть за собою відповідальність у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, розглянувши подане клопотання, співставивши пояснення даними протоколу про адміністративне правопорушення, суддя не вбачає події та складу адміністративного правопорушення у обставинах, за яких відносно нього складено протокол від 14.11.2020. При цьому клопотання про закриття провадження у справі суддя вважає правомірним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

За твердженнями ОСОБА_1 карантинні обмеження щодо кількості людей у салоні автобуса ним не порушувалися, пасажирів, яким не вистачило місця він висадив, руху транспортного засобу з пасажирами, кількість яких перевищує установлені нормативи, він не здійснював.

Суддею встановлено, що 14.12.2020 ОСОБА_1 виконував свої службові обов`язки з перевезення пасажирів маршрутом № 220, керуючи транспортним засобом Isuzu, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у м. Києві, зокрема і о 15:45 по просп. Лобановського, 146 у м. Києві, що визнається ОСОБА_1 .

У цей же час, факти, задокументовані у протоколі, не підтверджені жодними доказами, адже ні в тексті протоколу, ні у приєднаних до нього матеріалах відсутні будь-які документи, які б дозволяли установити якою є кількість пасажирів транспортного засобу Isuzu, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з технічною характеристикою та реєстраційними документами на нього, якою була фактична кількість пасажирів у транспортному засобі станом на момент складання протоколу, яка кількість людей становила перевищення. Крім того, відсутні фактичні дані, з яких можливо встановити момент руху автобусу Isuzu, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у м. Києві, тобто підтвердити обставини саме надання послуг з перевезення, а не просто наявність зайвих людей в салоні, яких водій попросив покинути транспортний засіб (відсутня фіксація руху від зупинки до зупинки).

Щодо долученого до протоколу роздрукованого чорно-білого фотознімку з зображенням частини невідомого транспортного засобу, однієї людини і колеса, то слід зазначити, що він не містять у собі інформації про дату його формування, підписів, прізвищ, імен та по батькові осіб, які його виготовили, відомостей про технічний засіб, з якого зроблено знімок.

З поданого фото не видається за можливе визначити який транспортний засіб на ньому зображено, як цей знімок пов`язаний з транспортним засобом Isuzu, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не видається визначити місце, де зроблено фотознімок, скільки людей перебуває всередині транспортного засобу, на якому зображено двері та одне колесо.

Крім того, описаний фотознімок не відповідає вимогам до щодо оформлення електронного документу в розумінні Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

З огляду на зазначене описана роздруківка фото не приймається судом як неналежним та недопустимий доказ.

Щодо наявного в матеріалах справи рапорту доцільне зауважити, що цей документ не розглядається в якості однозначного доказу у справі, адже він є службовим документом, складення якого обумовлено безпосередньо не фактом адміністративного правопорушення, а виконанням відповідних розпорядчих документів, що регламентуються діяльність Департаменту патрульної служби, у тому числі внутрішніх та виконує, в першу чергу, доповідну функцію суб`єкта владних повноважень .

Отже, матеріали справи не містять підтвердження того, що 14.12.2020 о 15:45 у м. Києві по просп. Лобановського, 146 відбулося порушення правил карантину людей, зокрема, п.п. 9 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а також не містять підтвердження того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушила відповідні вимоги законодавства.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У протокол про адміністративне правопорушення від 14.12.2020 та доданих до нього матеріалах відсутні необхідні відомості, які б підтверджували як подію, так і склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

З огляду на наведене, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по цій справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у судді. Таких доказів подано не було.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП унормовано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги послідовні та логічні пояснення ОСОБА_1 , які не викликають сумніву щодо їх достовірності, не виконання приписів КУпАП при складанні протоколу від 14.12.2020 і дотримуючись завдань цього Кодексу, клопотання від 01.02.2021 задовольняється, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП з огляду на відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 9, 23, ч. 1 ст. 44-3, 247, 268, 276, 277, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Бушеленко