Провадження № 3/201/862/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутої за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Поліцейським відділення поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , відповідно до якого остання 16 грудня 2020 року близько 23 години 03 хвилин, будучи адміністратором закладу громадського харчування «Mister Cat» за адресою вул. Марії Кюрі, 5 в м. Дніпрі, яким здійснювалось приймання та обслуговування відвідувачів всупереч забороні в умовах карантину, чим порушила правила щодо карантину, а саме вимоги пп. 1 п. 15 Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року № 641 (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення).

ОСОБА_1 була неодноразово належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи за її відсутності, оскільки це буде відповідати вимозі розгляду справи судом в розумні строки, що є складовою права на справедливий судовий розгляд для усіх учасників процесу. Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки». Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Отже, враховуючи принцип судочинства, зазначені в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки доказів зібраних в дану справу не достатньо для того щоб зробити однозначний висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в якому обвинувачується останній.

Згідно вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Враховуючи те, що ч. 1 ст. 44-3 КУпАП за способом свого викладення відноситься до бланкетних норм права, тобто її диспозиція не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші спеціальні норми законодавчих актів, у даному випадку положення Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року № 641 (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), то суд має вирішувати питання щодо винуватості особи у межах порушення певного пункту вищевказаної постанови, котрий зазначений уповноваженою посадовою особою поліції у протоколі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 005364 від 16 грудня 2020 року ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 44-3 КУпАП за порушення вимог пп. 1 п. 15 Постанови КМУ від 22 липня 2020 року № 641 (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), нормами якого встановлено, що: «Додатково до обмежень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 р. до 30 листопада 2020 р. забороняється: 1) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.».

Однак, часом вчинення адміністративного правопорушення, що ставиться у провину ОСОБА_1 визначено 16 грудня 2020 року близько 23 години 03 хвилин, а тому слід вважати, що кваліфікація дій останньої була здійснена уповноваженою посадовою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП помилково, оскільки додаткові обмеження протиепідемічних заходів відповідно до пп. 1 п. 15 Постанови КМУ від 22 липня 2020 року № 641 (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення), були запроваджені лише в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 року до 30 листопада 2020 року, тобто вже не діяли на території України під час вчинення правопорушення, а отже поліцейським було здійснено кваліфікацію дій особи на підставі нормативного акту, що не діяв на час вчинення цього діяння

Таким чином пред`явлене обвинувачення, зокрема пункт постанови, що ставиться у провину ОСОБА_1 відповідним протоколом, не був порушений останньою, у зв`язку із чим протиправний характер в її діях відсутній, що в свою чергу свідчить про неможливість її притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої за порушення ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Таке викладення обвинувачення не може вважатися належним та допустимим, оскільки воно не містить у собі посилання на порушену норму поведінки та заборону, яка призвела до порушення правил щодо карантину людей. Формування в такий спосіб суті обвинувачення тягне за собою порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки містить неконкретизоване звинувачення та змушує особу захищатися від діяння, яке нею не було скоєно.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати такі обставини, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є: будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому обов`язок щодо збирання таких доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 14 КУпАП встановлено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Частиною 1 статті 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність посадових осіб за порушення правил щодо карантину людей. Тобто, саме в разі коли до службових обов`язків посадової особи входить забезпечення дотримання установлених правил, недодержання яких ставиться у провину складеним протоколом, така особа повинна бути притягнута до адміністративної відповідальності, в тому числі за порушення, передбачені ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Вищезазначеним протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , як посадовій особі адміністратору закладу громадського харчування «Mister Cat», ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-4 КУпАП, проте жодних доказів на підтвердження того факту, що зазначена особа дійсно обіймає посаду адміністратора закладу громадського харчування «Mister Cat» і до її службових обов`язків входить здійснення організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій немає, а отже зробити достовірний висновок про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом вчинення протиправного діяння, яке ставиться їй у провину складеним відносно неї протоколом неможливо. Оскільки будь-яких документів, які посвідчують повноваження такої особи як посадової, не було долучено до матеріалів цієї справи, то вказані відомості неможливо встановити судом самостійно, так як провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у відповідному протоколі, а також виходячи з матеріалів наданих для розгляду, які були попередньо зібрані та належним чином процесуально закріплені уповноваженою на те посадовою особою, а тому суд позбавлений можливості усунути недоліки, що виникли у зв`язку з суперечливістю самого протоколу та відсутністю відповідних матеріалів адміністративної справи, оскільки до повноважень суду не входить збирання доказів, їх вилучення або долучення іншим чином за власною ініціативою, при цьому перекладання на себе повноважень посадової особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, в противному випадку, призведе до порушення судом принципу рівності сторін процесу.

За таких обставин з упевненістю неможливо стверджувати, що ОСОБА_1 , будучи посадовою особою суб`єкта господарювання, який провадить діяльність у сфері громадського харчування, допустила порушення правил щодо карантину людей, а тому наявність сумніву про цей факт повинно трактуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так як протилежного не доведено матеріалами, зібраними поліцейськими.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину патрульною поліцією в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відповідальність за яке встановлюється за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , притягнутої за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя: В.М. Гончаренко