Код суду 233 № 233/5228/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Орчелота А.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, відносно:

ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білогірськ, громадянка України, ФОП « ОСОБА_2 », зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст.44-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 465043 від 13 листопада 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 13 листопада 2021 року о 09 годині 30 хвилини, будучи суб`єктом господарювання, в порушення вимог абзацу 1 п.п. 9 п. 2-2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, не нанесла маркування для перебування у черзі з дотриманням дистанції між клієнтами, не менш як 1,5 метри у приміщенні магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 44-3КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї провини у скоєнні правопорушення не визнала та пояснила, що їй відомо про необхідність нанесення маркування для перебування у черзі з дотриманням дистанції між клієнтами, не менш як 1,5 метри, однак 13.11.2021 року вона, перебуваючи в приналежному їй магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , відвідувачів не приймала та не здійснювала господарську діяльність, а знаходилася у вказаному приміщенні виключно по особистих справах, не зачиняючи вхідних дверей, у зв`язку з чим просила справу відносно неї закрити та звільнити її від адміністративної відповідальності за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 465043 від 13.11.2021 року та додані до нього матеріали, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.251КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частина 1 ст.44-3КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, -.

Згідно з абз. 1 п.п.9 п.2-2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року (зі змінами та доповненнями), з 17 червня 2021 р. на території України встановлюється зелений рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких: не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між клієнтами не менш як 1,5 метра.

Однак, помічником ДОП СВ ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Платоновим В.С. не надано суду жодного доказу того, що в приміщенні магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 приймала відвідувачів, зокрема письмових пояснень безпосередніх свідків, які б підтвердили обставини, зазначені у протоколі, відеозапису з місця вчинення адміністративного правопорушення, тощо.

Згідно з ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вказане положення Конституції України, приймаючи до уваги положення ст.ст.7, 245 КУпАП, згідно яких ніхто не може бути підданий заходу впливу в в`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, приходжу до переконання, що у судовому засіданні не добуто допустимих та належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 допустила порушення вимог абзацу 1 п.п. 9 п. 2-2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року.

Згідно ст.9КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тож для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

За правилами ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тож зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності даного виду судочинства, обов`язок довести вказані обставини покладено на орган, який ініціює притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог діючого законодавства, докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та Законами України, міжнародним договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої унаслідок істотного порушення прав та свобод людини є недопустимими.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Частина 1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Отже, в розумінні наведеного Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Вищевикладене свідчить про те, що, в даному випадку, особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративні правопорушення не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, керуючись положеннями ч.3 ст.62 Конституції України стосовно тлумачення сумнівів щодо доведеності вини на користь обвинуваченої особи, суд приходить до висновку, що провина ОСОБА_1 , у зв`язку з її недоведеністю у встановленому діючому законом порядку, не може ґрунтуватись на припущеннях та в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3КУпАП, а тому відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 251, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

За відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ст.247КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в Донецький апеляційний суд через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А.В.Орчелота