Провадження №33/824/5231/2021 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Павленка Г.С., потерпілої ОСОБА_2 , її представника Почерняк І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Почерняк І.С. на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року провадження по справі відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №459256, ОСОБА_1 03 вересня 2021 року об 11 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , штовхнув свою колишню дружину ОСОБА_2 в квартирі, після чого вона впала, чим вчинив психологічне насильство, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представником потерпілої ОСОБА_2 - адвокатом Почерняк І.С. подано апеляційну скаргу, у якій вона просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що районний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення допустив порушення принципу рівності учасників, зокрема віддав перевагу поясненням ОСОБА_1 перед поясненнями потерпілої, не вказавши в чому вбачається така перевага чи більша достовірність його пояснень, та з якими матеріалами такі пояснення узгоджуються, та чому відкинуто як доказ пояснення потерпілої ОСОБА_2 .

При цьому суд не врахував, що ОСОБА_1 - це особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто він є зацікавленою особою. Крім того, ОСОБА_1 надавав свої пояснення як учасник справи про адміністративне правопорушення, 25 жовтня 2021 року - після допиту потерпілої, тобто з врахуванням її пояснень, та викладав свою версію подій - відповідно до пояснень потерпілої. Даючи пояснення ОСОБА_1 допускав логічні суперечливості у висловлюваннях, а також щоразу змінював пояснення щодо порядку перебігу подій, за фактом яких було складено протокол про адміністративне правопорушення 03 вересня 2021 року. Однак суд не поставився критично до таких пояснень ОСОБА_1 , та навпаки - послався на них як на підставу для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №459256 від 03 вересня 2021 року, взагалі не знайшов належної оцінки та аналізу у оскаржуваній постанові, та суд обмежився виключно тезою про те, що не погоджується із його змістом, не мотивувавши жодним чином таке непогодження.

Також на підтвердження факту вчинення насильства до ОСОБА_2 - представником потерпілої подавалося до суду клопотання про приєднання в якості доказів висновків судово-медичної експертизи №042-1165-2021, складеного Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи 04 жовтня 2021 року та №041-1970-2021, складеного Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи 06 вересня 2021 року, - які підтверджують покази потерпілої про застосування ОСОБА_1 до неї фізичної сили, яка спричинила психологічне насильство та моральні страждання.

Втім суд, не прийняв такі докази, також проявив суб`єктивний підхід до вирішення цієї справи.

Крім того, з огляду на те, що факт насильства ОСОБА_1 у відношенні до ОСОБА_2 фіксувався не вперше, - представниками ОСОБА_2 було подано клопотання про направлення матеріалів до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві для перевірки наявності підстав розпочати кримінальне провадження за ст.126-1 КК України. Однак суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання належним чином не мотивувавши своє рішення.

З огляду на викладені обставини, на думку апелянта, в діях ОСОБА_1 в поній мірі міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Захисником ОСОБА_1 - адвокатом Сідей О.В. подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона просить відмовити в її задоволенні, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Захисник вказує, що ОСОБА_1 наголошує на тому, що він не штовхав колишню дружину, не вчиняв щодо неї жодного виду насильства, а дії ОСОБА_2 були виключно маніпуляцією та бажанням зробити усе можливе, щоб в подальшому відсторонити батька від виховання дитини, оскільки наразі в провадженні Дарницького районного суду м. Києва слухається справа про визначення місця проживання їх спільної дитини.

Пояснення ОСОБА_2 мають безліч неузгодженостей щодо обставин події 03 вересня 2021 року.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 є зацікавленою особою, а тому його пояснення начебто не повинні братися до уваги суддею при вирішенні справи є незрозумілими та безпідставними. Адже саме ОСОБА_2 зацікавлена в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, для того, щоб в подальшому використати дану обставину на свою користь в справі про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Висновок експертного дослідження від 06 вересня 2021 року, про приєднання копії якого було заявлено клопотання представником потерпілої, не відноситься до предмету розгляду даної справи, оскільки Дарницький районний суд м. Києва розглядав протокол про начебто вчинення ОСОБА_1 психологічного насилля. Більш того, кримінальне провадження №0002939 від 06 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України, щодо начебто нанесення їй колишнім чоловіком ОСОБА_1 тілесних ушкоджень взагалі було закрито на підставі відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, а наявність синців на тілі ОСОБА_2 не підтверджують те, що вони виникли саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 .

Також, з огляд на те, що межі розгляду даної справи визначені виключно протоколом про адміністративне правопорушення та подіями які були в ньому зафіксовані, суд приймаючи рішення щодо застосування положень ст.253 КУпАП повинен аналізувати виключно обставини зафіксовані в протоколі. Оцінка обставин та доказів, що наведені у клопотанні потерпілої особи, які не відносяться до подій 03 вересня 2021 року фактично буде виходом суду за межі розгляду справи. Районний суд правомірно не взяв до уваги при вирішенні справи обставини щодо подій 08 травня 2021 року та 23 серпня 2021 року про які зазначала ОСОБА_2 , оскільки вони жодним чином не стосувалися предмету розгляду даної справи та не могли бути доказами вини ОСОБА_1 .

Таким чином, достатніх доводів і належних доказів, які б спростовували правильність висновків районного суду апеляційна скарга не містить.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2 та її представника Почерняк І.С. на підтримку поданої апеляційної скарги, думку ОСОБА_1 та його захисника Павленко Г.С., які заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №459256 вбачається, що ОСОБА_1 03 вересня 2021 року об 11 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , штовхнув свою колишню дружину ОСОБА_2 в квартирі, після чого вона впала, чим вчинив психологічне насильство (а.с.1).

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що має разом зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 спільну доньку ОСОБА_3 . Зазначає, що колишня дружина перешкоджає йому в спілкуванні з донькою. 03 вересня 2021 року щоб побачитись зі своєю донькою приїхав до дитячого садка, де повідомили, що вона відсутня через хворобу. Після чого поїхав до місця проживання дитини щоб пересвідчитись про стан її здоров`я. Близько 11 год. 00 хв., прибувши до місця проживання доньки, зустрівся з колишньою дружиною ОСОБА_2 та спільною донькою, яка побачивши батька почала з ним активне спілкування, що спровокувало незадоволення у ОСОБА_2 . Вказує, що через незначний проміжок часу ОСОБА_4 виявила бажання піднятися із донькою до квартири. Він та ОСОБА_2 , яка тримала доньку на руках піднялися до квартири, за її запрошенням він зайшов у квартиру, після чого, ОСОБА_2 , спустивши, з рук дитину, вчепилася за верхній одяг ОСОБА_1 та почала голосно кричати «Допоможіть грабіжники». Вказує, що дитина побачивши ці події перелякалась та почала плакати, а він вийшов з квартири в загальний коридор та очікував приїзду поліції. Зазначає, що не вчиняв ні психологічного, ні фізичного насильства щодо ОСОБА_2 , не штовхав її, при цьому саме вона запросила його до квартири та дозволила йому зайти до неї, після чого без жодних пояснень, безпричинно накинулась на нього. Називає таку поведінку ОСОБА_2 маніпуляцією з метою відсторонення його як батька від виховання та спілкування з дитиною.

ОСОБА_2 в суді першої та апеляційної інстанції пояснила, що 03 вересня 2021 року вона разом з донькою ОСОБА_5 виходячи з під`їзду будинку зустріли на вулиці ОСОБА_1 , який хотів поспілкуватися з донькою, однак остання через погане самопочуття була не в гуморі, не хотіла гратися, розмовляти та почала плакати. Вказує, що зробила зауваження ОСОБА_1 , забрала дитину на руки та відійшла. ОСОБА_1 в подальшому слідував за ними, коли вона з дитиною повертались додому, ОСОБА_1 без запрошення зайшов разом з ними в під`їзд, в ліфт, а потім до квартири, після чого вона сказала йому щоб він пішов геть та те, що він грабіжник, після чого дитина почала плакати. Вказує, що повернулась до ОСОБА_1 спиною щоб відвести доньку до іншої кімнати, при цьому він штовхнув її в спину, внаслідок чого вона впала на лівий бік, після чого викликала поліцію. При цьому зауважує, що не пам`ятає образливих чи лайливих слів на свою адресу збоку ОСОБА_1 .

Аналіз вказаних пояснень дозволяє дійти висновку, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла сварка. Однак при цьому в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які об`єктивні докази того, що ОСОБА_1 вчинено психологічне насильство щодо ОСОБА_2 , зокрема висловлено в її бік образи чи погрози, або інші дії, які б спричинили шкоду її психічному здоров`ю, викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе тощо, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки підставою його складення було звернення однієї зі сторін конфлікту, а саме - ОСОБА_2 та протокол за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Копії документів, зокрема копія висновку №042-1165-2021 від 04 жовтня 2021 року та копія висновку експертного дослідження №041-1970-2021 від 06 вересня 2021 року, які додані до матеріалів апеляційної скарги та відповідно до яких у ОСОБА_2 було виявлено легкі тілесні ушкодження, є також неналежними доказами по даній справі, оскільки вони не стосуються предмета доказування, адже відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується вчинення саме психологічного насильства, а не фізичного. А тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у їх приєднанні до матеріалів справи у якості доказів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в протоколі щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи під час розгляду справи і надавши їм правову оцінку, вірно прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Почерняк Ірини Сергіївни залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль