Провадження №: 3/755/1280/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановила:

31 жовтня 2020 року о 22 год 10 хв ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A6», н/з НОМЕР_1 по вул. Райдужній у м. Києві, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря нарколога водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 правил дорожнього руху України.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав вини у вчиненні адміністративного правопорушення та зазначив, що не перебував у стані наркотичного сп`яніння і не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а хотів дочекатись захисника. Проте працівники не стали чекати адвоката, чим порушили його права та оформили протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Також звернув увагу на те, що працівники поліції не роз`яснили йому права, передбачені чинним законодавством. Просив закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Дорічев Л.Л. у судовому засіданні звернув увагу на те, що відеозапис із нагрудної камери поліцейського не безперервний, що порушує вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а тому має бути визнаний судом недопустимим доказом. Крім того у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено від проходження огляду на стан якого сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Також подав заяву про виклик свідків для їх допиту, оскільки, на його думку, їх підписи не співпадають у протоколі та письмових поясненнях.

Суддя, дослідивши матеріали справи, ознайомившись із письмовими запереченнями захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 31 жовтня 2020 року серії ДПР18 № 002331, зі змісту якого вбачається порушення водієм пункту 2.5 правил дорожнього руху України, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31 жовтня 2020 року, поясненнями свідків від 31 жовтня 2020 року, розпискою ОСОБА_2 про зобов`язання доставити автомобіль марки «Audi A6», н/з НОМЕР_1 на автостоянку за адресою: м. Київ, вул. Вершигори, 5, рапортом поліцейського УПП у м. Києві від 31 жовтня 2020 року, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції №АА000783, записаному на DVD диск.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «O'Halloran and Francis v. The United Kingdom» [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду, а лише просив дочекатись його адвоката, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Слід зазначити, що вимогами ст. 266 КУпАП не передбачено при проведенні огляду на стан сп`яніння обов`язкової участі адвоката. При цьому, з відеозапису нагрудних камер працівників поліції вбачається, що до складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції певний час чекали захисника, однак після того, як очікування затягнулось та мало ознаки зловживання, працівник поліції декілька разів запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та, отримавши вимогу дочекатись захисника, розцінили це як уникнення від проходження огляду, з чим погоджується і суддя.

Також не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_1 про нероз`яснення йому під час складення протоколу про адміністративне правопорушення наявних у нього прав, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами, а саме відеозаписом, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 002331 від 31 жовтня 2020 року, копію якого отримала особа, яка притягається до адміністративного правопорушення та в якому наявний його підпис, а також відмітка про роз`яснення його прав передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_3 про недопустимість відеозапису нагрудної камери працівника поліції, то слід зазначити таке.

Згідно п. 1 розд. І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніхсправ України від 18 грудня 2018 року № 1026, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року № 28/32999, ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Відповідно до п. 5 розд. ІІ «Інструкції і з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суддя враховує ту обставину, що відеофіксація проводилась фрагментами, однак відеозапис здійснювався при фіксації дій, передбачених ст. 266 та 254, 256 КУпАП, а саме: при відмові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та при складання протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, жодних обставин, які б спростовували достовірність даних відображених на відеозаписі судді не надано.

З долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 декілька разів запропоновано пройти огляд у лікаря нарколога на стан наркотичного сп`яніння. Більше того, сама фіксація відмови водія від проходження огляду відбувається в присутності двох свідків, дані яких встановлені. При цьому, ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції категорично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, пославшись на те, що працівники поліції встановили ознаки наркотичного сп`яніння, яких у нього немає, також підтвердив усвідомленість наслідків відмови від проходження огляду.

Суддя враховує ту обставину, що чинним законодавством для встановлення обставин справи, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачається проведення повної відеофіксації, при цьому наявні фрагменти відеозапису достовірно підтверджують однозначність відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду. Крім того, відмова водія від проходження огляду підтверджується і письмовими поясненнями свідків. З урахуванням відеозапису з нагрудної камер працівника поліції, а також виду сп`яніння, ознаки якого встановлено, суддя вважає дані докази допустимими.

Тому враховуючи вищевикладене, заява про виклик свідків не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не оспорюється той факт, що свідки були присутні при складанні протоколу, що також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Не заслуговують на увагу і твердження захисника про відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення вказівки від проходження огляду на стан якого сп`яніння відмовився ОСОБА_1 , оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 002331 від 31 жовтня 2020 року з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки саме наркотичного сп`яніння і він направлявся на проходження огляду до лікаря-нарколога. Крім того, у письмових поясненнях свідків вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження тесту на стан наркотичного сп`яніння.

Жодних інших даних, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП судді не надано.

Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суддя вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції інкримінованої статті.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 40-1, 130, 251, 283-285 КУпАП, суддя

постановила:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн 00 к. із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 к. на користь держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко