ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ст.130 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді сплати штрафу в дохід держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн.40 коп.

Згідно постанови суду, 30 травня 2020 року о 03 год. 05 хв. в м. Чернівці по вул. Площа Центральна, 6 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, поведінка яка не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

На цю постанову суду ОСОБА_1 30.12.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на оскарження судового рішення та скасувати постанову суду і закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування поважності причини пропуску строку на оскарження постанови суду вказував, що він не був присутній в судовому засіданні, про прийняте судом рішення дізнався 18.12.2020 року від свого захисника, який і оскаржував в його інтересах судове рішення. А 29.12.2020 року він дізнався, що його адвокату не було поновлено строк на оскарження постанови районного суду, і

ЄУНСС 727/9199/20 провадження №33/822/38/21 головуючий у 1 інстанції Літвінова О.Г.

тому він відразу ж подав самостійно апеляційну скаргу.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог щодо незаконності прийнятого судом рішення апелянт будь-яких аргументів не навів. При цьому він посилався лише на порушення судом його права бути присутнім при розгляді справи, оскільки він неодноразово клопотав перед судом про направлення справи на розгляд в суд по місцю його проживання. Також апелянт в скарзі навів зміст ряду статей КУпАП, Конституції України, посилався на окремі рішення ЄСПЛ та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9, Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010.

Також апелянт вказував, що згідно постанови суду, правопорушення ним було вчинено 30.05.2020 року, а рішення суд прийняв 10.12.2020 року, тобто поза межами строків накладення адміністративного стягнення.

Ще вказував, що протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів вчинення правопорушення і тому вважає, що відсутні достатні і допустимі докази його вини у вчиненні правопорушення.

В суд апеляційної інстанції апелянт не з`явився. До початку апеляційного розгляду від апелянта та адвоката Гординського М.В. надійшли клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з неможливістю їх прибути в суд через запровадження в Україні карантинних заходів, погіршення стані здоров`я та проходження додатково медичного обстеження.

Заявлені клопотання про відкладення судового розгляду задоволенню не підлягають, оскільки будь-яких підтверджуючих документів про їхній хворобливий стан апелянт та його представник не подали, а запроваджені в Україні карантинні заходи не є підставою для не розгляду судових проваджень, або розгляду їх з порушенням встановлених законом строків.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 в суд першої інстанції також не з`являвся на неодноразові виклики, а тричі подавав письмові клопотання про неможливість прибути в суд через запроваджені в Україні карантинні заходи та просив направити матеріали справи в суд по місцю його проживання. Така поведінка апелянта, як на стадії розгляду справи судом першої інстанції, так і в давний час, може свідчити про умисне затягування апелянтом розгляду справи та зловживання ним своїми процесуальними правами. А тому вважаю, що матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 необхідно розглянути у відсутності апелянта та його представника, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та не з`явилися в суд без поважних причин.

Що стосується клопотання апелянта про поновлення йому строку на оскарження постанови суду, вважаю, що його необхідно задовольнити.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні, також в матеріалах провадження відсутні дані про час вручення йому постанови суду. Враховуючи те, що апелянт дізнався про прийняте судом рішення в 20-х числах грудня 2020 року і подав апеляційну скаргу 30 грудня 2020 року, вважаю, строк на оскарження судового рішення він пропустив з поважної причини і тому цей строк йому необхідно поновити.

Що стосується вимог апелянта про необхідність скасування оскаржуваного ним рішення, то вони є безпідставні, заявлені ним вимоги ніяк не обґрунтовуються.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не наведено підстав, які, на думку апелянта, свідчать про незаконність прийнятого судом рішення, та вказували б про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості навести в цій постанові доводи на їх підтвердження чи спростування.

В постанові суд навів перелік та зміст доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Так, в мотивувальній частині суд дав аналіз всіх доказів, в саме даним, що містяться і протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнях свідків, відеозаписах з нагрудних камер поліцейських.

Із-за відсутності заперечень з боку апелянта щодо тих доказів, відсутня необхідність повторно в цій постанові наводити ті ж докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Посилання апелянта про порушення судом його права брати участь в судовому засіданні є необґрунтованим, оскільки суд неодноразово повідомляв його про час і місце розгляду справи. Те, що апелянту було відомо про час і місце розгляду справи, свідчать також три його клопотання, адресовані суду, зі змісту яких вбачається, що він неодноразово вчасно у встановленому законом порядку повідомлявся про дату і місце розгляду справи. Той факт, що справу щодо апелянта суд не направив для розгляду до суду по місцю його проживання, не є порушенням вимог КУпАП та не може свідчити про порушення права ОСОБА_1 брати участь в судовому розгляді.

Так, відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ч.2 ст.276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 -129, частиною першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Оскільки правопорушення було вчинено в м.Чернівці в районі територіального обслуговування Шевченківського районного суду, дане провадження було підсудне цьому суду. В даному випадку орган, що складав протокол про вчинення правопорушення, вправі був визначати підсудність цього провадження. А тому право ОСОБА_1 брати участь в судовому розгляді справи суд першої інстанції не порушив.

Що стосується тверджень апелянта про те, що суд наклав на нього стягнення по за межами строків, встановлених ст.38 КУпАП, то вони також є необґрунтованими.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №036680 від 25 жовтня 2020року, складеного щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП вбачається, що правопорушення ОСОБА_1 вчинив 30 жовтня 2020 року о 03 год. 05 хв. в м.Чернівці (а.с.1).

З висновку №1027 від 30 жовтня 2020 року лікаря Чернівецького обласного наркологічного диспансеру вбачається, що 30 жовтня 2020 року о 03 год. 50 хв. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння (а.с.5).

З пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 30 жовтня 2020 року вбачається, що саме 30 жовтня 2020 року вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків при оформленні правопорушення щодо водія ОСОБА_1 , який відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я (ЧОНД) (а.с.6, 7).

Отже, з матеріалів провадження вбачається, що правопорушення ОСОБА_1 вчинив 30 жовтня 2020 року, а тому суд, наклавши стягнення на нього 10 грудня 2020 року, не порушив вимог ст.38 КУпАП.

Посилання апелянта на дату вчинення правопорушення 30.05.2020 р., зазначену в постанові суду, є обґрунтованим, але вважаю, що вказаний запис є явною опискою.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ст.130 ч.1 КУпАП.

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ст.130 ч.1 КУпАП, залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Кифлюк

Копія. Згідно з оригіналом: суддя