25.01.2021 Справа № 696/650/20
№ 3/696/1/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Кам`янка

Суддя Кам`янського районного суду Черкаської області Шкреба В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Кам`янського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою по АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП,

встановив :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 18 червня 2020 року близько 11 год. 20 хв. в с. Михайлівка Кам`янського району Черкаської області по вул. Героїв Майдану гр. ОСОБА_2 керував автомобілем Mercedes Benz E 200 д.н.з. НОМЕР_1 та перед зміною напрямку руху поворотом ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом Volksvagen LT 35 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим допустив порушення пунктів 10.1, 2.3 б) та 12.1 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисник з посиланням на висновки експертизи просили провадження по справі закрити.

Представник потерпілого Горстка Я.В. та сам потерпілий ОСОБА_3 до суду не з`явились. Останнім надавалась можливість приймати участь у судових засіданнях, але на останні два (від 25.01.2021 та 09.12.2020 року) вони не з`явились у зв`язку із участю представника в інших судових процесах. Представник не надала суду доказів її виклику на інші судові процесу, а неявка потерпілого взагалі суду ніяким чином не була пояснена, а тому суд вважав, що таким чином сторона потерпілого намагалась затягнути судовий процесу у справі, в тому числі надаючи переваги участі в інших судах.

Потерпілий вже надавав покази у справі, які зафіксовані під час слухання і експерт ці покази дослідив під час проведення експертизи, суд не вважав його участь вже обов`язковою на стадії дослідження висновку експерта, з яким його сторона була ознайомлена.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, так як обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарна Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у свої рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на процесуальну поведінку сторони потерпілого, суд дійшов висновку, що останні не достатнім чином продемонстрували суду дійсне бажання приймати участь у справі, тоді як їх явка при розгляду вказаної категорії справ згідно частини 2 статті 268 КУпАп не є обов`язковою і існували підстави для проведення розгляду у їх відсутність.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, оцінивши за власним переконанням докази, суд приходить до наступних висновків.

З висновку авто технічної експертизи № 4/630 від 27 жовтня 2020 року слідує, що в діях водія автомобіля Mercedes Benz E 200 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не вбачаються невідповідність технічного характеру вимогам ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, тоді як в діях водія Volksvagen LT 35 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 вбачаються порушення пунктів 10.1 та 13.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

За порушення вимог горизонтальної розмітки 1.1. ОСОБА_2 поніс адміністративне стягнення у виді штрафу, який сплатив, що підтверджується постановою серії ББА № 700991 від 18 червня 2020 року та відповідним платіжним дорученням, і таке порушення ПДР України не має причинного зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Суд приходить до висновку, що висновок експерта та постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП спростовують пред`явлене йому обвинувачення за ст. 124 КУпАП, що знайшло відображення у протоколі.

На підтвердження висновків суду, окрім висновку експерта та постанови за ч.1 ст. 122 КУпАП, також слугують дослідженні в судовому засіданні покази учасників пригоди, дані рапорту про подію, схеми пригоди, акту огляду від 18 червня 2020 року з фото до нього.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, санкція якої передбачає окрім штрафу можливість позбавлення конституційного права.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд погоджується з одностайною позицією семи суддів ЄСПЛ, викладеною в цьому рішенні.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі не відображають підтверджених іншими доказами вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 221, п.1 ст. 247, ст. ст. 280, 284, 294 КУпАП України,

постановив:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол серії ДПР18 № 248632 від 18.06.2020 року) про вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником через Кам`янський районний суд до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: В.В.Шкреба