ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7833/19 Головуючий суддя І інстанції Федорова О. В.
Провадження № 33/818/78/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Іщенка Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Іщеннка Ю.В. на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року стосовно ОСОБА_1 -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1981 року народження, громадянин України, офіційно не працевлаштований, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 03.11.2019 року о 03 год. 55 хв. в м. Харкові по вул. Пожарського, 2/10, керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, незв`язна мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці за допомогою газоаналізатора "Drager" та в закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Іщенко Ю.В. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, свідки були залучені не одразу, а послідовно. Суд першої інстанції не задовольнив клопотання про виклик свідків в судове засідання. Звертався зі скаргою до Управління патрульної поліції на дії працівників поліції, однак цю скаргу суд не долучив до матеріалів справи. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише сказав, що немає підстав для такого огляду. При відібранні пояснень у свідків не було встановлено їх особу. Вказує на упередженість свідка ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування працівниками поліції після складання протоколу. Вважає відеозапис недопустимим доказом, оскільки немає посилання на пристрій, яким був зроблений цей запис. Вважає, що «направлення» на медичний огляд не є доказом та вказує на безглуздість його доручення до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Іщенка Ю.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, відомості відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 2), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, нев`язна мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці за допомогою газоаналізатору Драгер та у закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків.

Належить взяти до уваги те, що захисник в апеляційній скарзі зазначив, що дії працівників поліції ним були оскаржені. Натомість матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо оскарження дій працівників поліції. Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник не надав будь-яких фактичних відомостей на підтвердження оскарження ним дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , а тому це твердження суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту.

Поряд з цим, аналізуючи відомостей матеріалів справи вбачається, суд першої інстанції викликав в судові засідання свідків, зазначених у протоколі, а також працівника поліції, який складав цей протокол, а тому твердження захисника щодо відмови судом першої інстанції в задоволенні клопотання про виклик свідків є необґрунтованим.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 5, 6), вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі.

В судовому засіданні в суді першої інстанції допитувався свідок ОСОБА_3 , який будучі повідомлений про кримінальну відповідальність пояснив, що 03.11.2019 року в нічний час його зупинили співробітники поліції та запропонували бути свідком відмови притягуваного від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що він надав свою згоду. Після цього співробітники поліції в його присутності запитали у ОСОБА_1 чи погоджується він пройти медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння, проте останній відмовився.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Як слушно зазначив суд першої інстанції, Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні «Walchi v. France» заява № 35787/03 п.29, 26.07.2007 вказує, що «при застосуванні правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом».

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вбачається, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків.

Відповідно до відомостей відеозапису (арк. 8) вбачається, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням газоаналізатору Драгер, а також у медичному закладі при свідках, які залучались по черзі. ОСОБА_1 при кожному свідкові відмовлявся від проходження відповідного огляду.

Отже порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, який визначений положеннями ст. 266 КУпАП, а також вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції щодо обов`язкової наявності двох свідків при проведенні огляду на стан сп`яніння, працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 порушено не було, що спростовує це твердження захисника.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що особа, яка знаходилась разом з ОСОБА_1 у його автомобілі повідомила працівників поліції про те, що вони «…просто перехали с одной улицы на другую», а безпосередньо ОСОБА_1 не заперечував цього. Також з відеозапису вбачається, що двигун автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_1 був увімкнений.

Будь-яких письмових зауважень щодо змісту протоколу ОСОБА_1 не надавав. З відомостями, зафіксованими у протоколі ОСОБА_1 буз згоден, про що свідчить його беззаперечний підпис у цьому протоколі.

Аналізуючи ці відомості, апеляційний суд дійшов висновку про об`єктивність висновку суду першої інстанції щодо керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що дійсно відмовився від вимоги працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не бачив підстав для проходження цього огляду.

Отже, така поведінка ОСОБА_1 не спростовує відомостей про ігнорування ним законної вимоги працівників поліції щодо проходження огляду, на що він повинен погодитись добровільно та беззаперечно без висунення будь-яких умов.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи немає доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції розцінює, як спосіб захисту та уникнення відповідальності, оскільки відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.3 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, незв`язна мова.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі, від якого останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а також порушення проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, відповідно до вимог пункту 8 Розділу ІІ вищенаведеної Інструкції, працівник поліції з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зобов`язаний заповнити форму направлення на огляд водія транспортного засобу.

Інспектором поліції було дотримано вимог цієї норми, про що свідчить наявність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (арк. 3).

Оскільки від огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився як на місці, так і в медичному закладі, тому цей складений бланк направлення, без відомостей про проведення огляду, долучено до матеріалів справи, що свідчить про виконання працівником поліції вимог Інструкції при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був виявлений водій ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Отже, такі твердження та доводи апелянта є безпідставними.

Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначив, що знає Правила дорожнього руху України, тому суд дійшов висновку, що останній повинен був виконати законні вимоги працівників поліції, що чітко зазначено у п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовувують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Іщенка Ю.В. залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков