Провадження № 3/638/299/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Щепіхіна В.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює водієм в ТОВ «УКРАВТОТРАНС ПЛЮС», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №277329 від 23.11.2020, ОСОБА_1 о 12 годині 30 хвилин 23.11.2020 здійснював перевезення пасажирів на автобусі БАЗ НОМЕР_1 з державним номерним знаком НОМЕР_2 маршрутом «119Е» без засобів індивідуального захисту та не здійснював контроль за використанням засобів індивідуального захисту під час перевезення пасажирів, чим порушив пп.9 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції, чинній на день скоєння адміністративного правопорушення), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з частиною 1 статті 44-3 КУпАП відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Положеннями пп.9 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції, яка діяла на час вчинення правопорушення) була передбачена відповідальність перевізника за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками. Також зазначено, що перевізник здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачену адміністративну відповідальність.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою, вини особи та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст.279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, і однією із таких презумпцій є закріплена в статті 62 Конституції України презумпція невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Тобто, особа не зобов`язана доказувати свою невинуватість і її поведінка вважатиметься правомірною, доки не буде доказано зворотне.

Статтею 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Таким чином, об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є здійснення винною особою діянь, які прямо заборонені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та деталізовані у постанові Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641, рішеннями органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.п. 9 п.10 вказаної Постанови КМУ від 22.07.2020 № 641 (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення) на території України на період дії карантину запроваджується відповідальність перевізника за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, а також здійснення контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Судом досліджено відеозапис, під час відтворення якого була можливість встановити наступні обставини. Водій автобуса БАЗ АО7914 з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_1 на записі пояснює, що захисна маска в нього на обличчі відсутня з причин не надання її перевізником в установленому порядку. Крім того, з наданого відеозапису не вбачається наявність пасажирів в салоні автобуса, що унеможливлює встановлення обставин факту вчинення певного діяння особою, що притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП, а також, відповідно, і обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення. Тобто, з відеозапису не вбачається, що водій здійснював перевезення пасажирів на автобусі без засобів індивідуального захисту. Крім того, контроль за використанням засобів індивідуального захисту пасажирами під час перевезення, на думку суду, повинен здійснювати саме перевізник, а не водій, оскільки водій, по-перше, не може його здійснювати фізично під час перевезення та постійно відволікатися від керування задля цього, а по-друге, нормою чітко закріплено даний обов`язок за перевізником, що є юридичною особою.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням вищевикладеного, дійшов висновку про те, що провадження у справі необхідно закрити на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Керуючись ст.22, 44-3, 245,280,284 КпАП України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Суддя В.В. Щепіхіна