Провадження № 3/752/9444/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 листопада 2021 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С., за участі правопорушника ОСОБА_1 , іншої особи, яка бере участь у провадженні по справі ОСОБА_2 , розглянувши матеріали, що надійшли від Голосіївського УП ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 04.08.2021 року серії ВАБ № 334184, складеним ДОП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві лейтенантом поліції Резником М.В., 04.08.2021 року близько 19 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно дружини гр. ОСОБА_2 , а саме: тягав за волосся, погрожував, ображав нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не визнав та проcив провадження у справі закрити

за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, виходячи з обставин, викладених у його письмових поясненнях.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Зазначив, що 04.08.2021 року він приїхав провідати сина, привізши йому смаколиків, однак, ОСОБА_2 відмовилась запросити його до квартири, оскільки син побачивши, що він привіз кавуна, зажадав одразу його скуштувати, тому він був вимушений залишити продукти у охоронника будинку, та ОСОБА_2 наполягла, щоб вони пішли на дитячий майданчик, обладнаний відеонаглядом, виявляючи безпричинне побоювання агресії щодо неї з мого боку.

Зайшовши на територію дитячого майданчику, син став гратись у іграшковій кабіні, а ОСОБА_2 почала вести з ним діалог з приводу розлучення і поділу майна, провокуючи його на сварку. Відійшовши подалі від сина та зрозумівши, що ОСОБА_2 підбурює його на сварку та записує їх розмову на диктофон, він попросив ОСОБА_2 спростувати це твердження. Вона відмовила йому у цьому. В цей час він став наближатись до неї з проханням все ж таки продемонструвати чи це не так, оскільки такі дії дружини його ображали. В цей час ОСОБА_2 відштовхнула його руку та, розвернувшись до нього спиною, почала бігти у напрямку від нього та кричати із закликами на порятунок. Це його збентежило, та він без наміру спричинення насильства чи нанесення тілесних ушкоджень та болю, виключно з метою зупинити, взяв її за хвіст, у який було укладене дружини волосся, і одразу ж відпустив. ОСОБА_2 при цьому викинула подалі від себе уперед свій мобільний телефон, а я, щоб не чинити насильства, не маючи наміру створювати із цього конфлікт, пішов від неї до сина, узяв його на руки та ми утрьох пішли до під`їзду будинку, де ОСОБА_2 у його присутності викликала співробітників поліції, які, приїхавши, склали на них обох протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Протягом усього цього часу він не мав наміру та не завдав ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, болю. Усі його дії були зважені та помірковані. Нецензурними висловами по відношенню до ОСОБА_2 не висловлювався. Лише висловлював наміри розлучення, розподілу майна та подальшої окремої участі у догляді та вихованні їх спільної дитини. Нецензурно по відношенню до ОСОБА_2 , як вказано у протоколі серії ВАБ 334184 від 04.08.2021 року, він не висловлювався, оскільки це принизливо для нього. Також, заперечив щодо твердження ОСОБА_2 про те, що він ображав її, висловлюючись по відношенню до неї словом «мразь», оскільки він спілкується виключно українською мовою і не вживає слово «мразь», оскільки його лексичний запас не містить цього слова, що доводить Словник української мови [Текст]: у 20 т. / МЛІ І України. Укр. мов.-іиформ. фонд. - К. : Наукова думка. 2010- .-т- ІЗІЇЇ4 978-966-00-1050-5. Це ж лінгвістичне джерело місіть слово «сука» у тлумаченні СУКА, 1. Самка свійського собаки, а також інших тварин родини собачих. 2. перон., вульг. Уживається як лайливе слово, перев. щодо жінки.

Зазначив, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис та прослухавши аудіозапис події, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення.

Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.

У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення, за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі.

Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків».

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства.

У зв`язку із цим, при розгляді справи, при наданні оцінки доказам суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Так, у відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ст. 1 цього Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно п. 17 ст.1 цього Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Домашнє насильство порушує цілу низку прав людини: на рівний захист перед законом; на захист від гендерної дискримінації; на захист від жорстокого ставлення; на життя та фізичну недоторканість; на найвищі стандарти фізичного та психічного здоров`я.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку); особливий (особа, на яку вже було накладено адміністративне стягнення за вчинення аналогічного правопорушення - ч. 2 цієї статті).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Так, в матеріалах справи містяться письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , в яких остання зазначила про те, що 04.08.2021 року приблизно о 19 год. 15 хв. вона з дитиною вийшли на вулицю - на дитячий майданчик для спілкування з ОСОБА_1 , котрий до цього хотів попасти до квартири, де вона проживає із сином, проте, враховуючи попередній досвід, коли ОСОБА_1 , перебуваючи у квартирі погрожував їй та примушував переписати на нього майно, тому вона додому його не запросила. На вулиці ОСОБА_1 в присутності дитини почав їй погрожувати, провокувати на скандал, обзивав її «мразью» та «сукой», тягав за волосся та хотів побити. Вона дуже злякалась і почала звати на допомогу, проте, мами, які були на майданчику, самі злякались за себе та своїх дітей, забрали останніх та втекли з майданчика. Вона викликала поліцію та попросила охоронця будинку побути поруч із нею до прибуття поліції, оскільки дуже боїться за своє життя та життя своєї дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала свої письмові пояснення. Крім того, зазначила, що це не перший випадок насильства з боку ОСОБА_1 , останнє мало місце у листопаді 2020 року, у травні 2021 року він дав їй потиличник, ображав її родичів. Також, зазначила, що після подій, які сталися 04.08.2021 року, вона звернулась до Київського клінічного бюро судово-медичної експертизи, за висновком експертного дослідження якого № 043-618-2021 від 05.08.2021 року було встановлено синець - по передній поверхні лівого плеча в нижній третині синього кольору, невизначеної форми, розмірами 2*1,5 см, вказане пошкодження у вигляді синця спричинене тупим предметом (предметами), і могло утворитись 04.08.2021 року, та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

В судовому засіданні також було оглянуто відео- та аудіозаписи події 04.08.2021 року, на яких зафіксовано як ОСОБА_1 в присутності дитини висловився нецензурною лайкою: «мразь», «сука» до ОСОБА_2 , вказуючи що вона заслуговує саме на таке відношення, від чого остання розплакалась, після чого ОСОБА_1 тягав її за волосся, погрожував.

Вказаного ОСОБА_1 не заперечив і в судовому засіданні підтвердив вказане на запитання суду, проте, посилався на те, що лайка «мразь» та «сука» не є нецензурною згідно Словника української мови, умислу на спричинення фізичного болю, нанесення тілесних ушкоджень чи приниження ОСОБА_2 не мав, а тягання за волосся - це було короткострокове утримання ОСОБА_2 з метою зупинити потерпілу, яка почала бігти, але для чого і чому потерпіла почала бігти, не зазначив, проте, як слідує із записів, ОСОБА_2 втікала саме від ОСОБА_1 . До того ж, поведінка потерпілої після події свідчить про те, що вона боїться ОСОБА_1 .

Тому, суд критично оцінює твердження ОСОБА_1 про те, що з його боку по відношенню до ОСОБА_2 не було вчинено домашнього насильства, і в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а вся подія є наслідком поведінки ОСОБА_2 , котра сама її спровокувала, адже є особою, з неблагополучної родини, через що має ряд «забобонів». До вказаного висновку суд надходить виходячи з того, що домашнє насильство є в більшій мірі умисною поведінкою, аніж наслідком стресу, стосунків тощо, особи, які вчиняють домашнє насильство, уникають відповідальності за свою поведінку, звинувачуючи у насильстві когось або щось, заперечуючи безпосередньо факт насильства, або применшуючи значення своєї поведінки. Крім того, існують фактори, здатні підвищити ризик скоєння домашнього насильства, які не дорівнюють причині, але є чинниками, котрі надають виправдання насильству, а дії насильницького характеру, наприклад, викручування рук, придушення, фізичне утримання проти волі потерпілої, тримання за волосся, кидання в потерпілу особу будь-яких предметів тощо, можуть вчинятися не тільки з метою заподіяння фізичного болю, але й з метою демонстрації свого домінування, фізичної переваги над жертвою, її залякування.

Як встановлено судом із відео- та аудіозаписів, ОСОБА_1 вимагав від ОСОБА_2 видати йому документи на квартиру, яку він має намір продати, проте, остання, заперечила проти цього і здійснила запис їх розмови, що, виходячи з інтонації ОСОБА_1 , йому не сподобалось, після чого він почав вчиняти дії, пов`язані з дією на психіку ОСОБА_2 шляхом словесних образ: «мразь», «сука», вказуючи, що вона заслуговує саме на таке відношення, якими умисно спричинив емоційну невпевненість ОСОБА_2 , що остання розплакалась, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю. Проте, ОСОБА_1 не зупинився, а почав вчиняти дії: тягав її за волосся, погрожував. При цьому суд вважає, що ОСОБА_1 діяв умисно і передбачав можливість завдання своїми діями шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, оскільки спричинивши емоційну невпевненість ОСОБА_2 , продовжив дії, направлені на її залякування.

Посилання ОСОБА_1 на те, що під час розгляду справи про їх розлучення, ОСОБА_2 у відзиві на позов не вказувала про вчинення ним відносно неї домашнього насильства і не надавала жодного доказу з даного приводу, судом також не приймаються до уваги з огляду на те, що, по-перше, позов про розірвання шлюбу було ініційовано ОСОБА_1 з підстав не складеності сімейного життя, не підтримання шлюбних відносин та не ведення спільного господарства, окремого проживання, формальності характеру шлюбу, неможливістю подальшого спільного життя подружжя і суперечливість збереження шлюбу інтересам кожного з них, по-друге, у відзиві на позов ОСОБА_2 вказала про те, що позов про розірвання шлюбу підтримує, проте, не з підстав його подання, і зазначила, що ОСОБА_1 ображав її - матір його дитини, ставив ультиматуми та свої умови, в стані агресії вчиняв некоректні вчинки та висловлювався некоректно при дитині на її адресу.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, суд надходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджена у повній мірі письмовими доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення від 04.08.2021 року серії ВАБ № 334184, з якого вбачається, що 04.08.2021 року близько 19 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно дружини гр. ОСОБА_2 , а саме: тягав за волосся, погрожував, ображав нецензурною лайкою; рапортом лейтенанта поліції Резником М.В., а також показами в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_2 , відео- та аудіозаписоми на флеш-накопичувачах, висновком експертного дослідження Київського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 043-618-2021 від 05.08.2021 року.

Зазначені докази сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За таких обставин, суд надійшов до висновку про те, що висловлені ОСОБА_1 , «мразь», «сука» по відношенню до ОСОБА_2 і дії, які виявились у тяганні за волосся, призвели як до психологічного розладу у ОСОБА_2 , побоювань, так і завдання їй фізичної шкоди, що дозволяє зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Всі заперечення ОСОБА_1 суд не приймає до уваги, адже вони спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи, протирічать ним. Таку поведінку суд оцінює як спробу ОСОБА_1 уникнути відповідальності.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яке мало місце 04.08.2021 року і до дня розгляду справи в суді - 09.11.2021 року, сплинуло більше трьох місяців, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не може бути накладене.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП, та закрити провадження у справі через збіг строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 38, 173-2, 283, 284, 287, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити у зв`язку із закінченням строків для накладення адміністративного стягнення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва, протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя В.С. Хоменко