Провадження 3/557/1068/2021
Справа 557/1377/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року смт Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Оленич Ю.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №635566 від 06 липня 2021 року складеного відносно ОСОБА_1 , остання цього ж числа о 15 годині 30 хвилин на вул. Северина Наливайка в смт Гоща провадила господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без ліцензії на провадження господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, чим порушила правила здійснення господарської діяльності та п. 5 Постанови КМУ №833 від 15 червня 2006 року.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані органом поліції за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованого їй правопорушення не визнала та пояснила, що не здійснювала будь-якої господарської діяльності за вказаних у протоколі обставин.

Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу наступного висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративна відповідальність настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

В силу ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 128 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом. Громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Як убачається з даних протоколу, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, здійснювала господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без ліцензії на провадження господарської діяльності.

Після повторного дооформлення ст. ДОП СП ВП №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Мишкевич О.О. до матеріалів справи долучила клопотання, у якому просить вважати вірним у фабулі протоколу вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке виразилось у здійснення господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Однак, направлені до суду, у тому числі й після повторного дооформлення матеріали справи, всупереч вимогам ст. 251 КУпАП, не містять достатніх та допустимих доказів з приводу здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, що визначено ст. 42 ГК України.

Таким чином, істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є отримання прибутку та систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

У той же час, у наданих адміністративних матеріалах відсутні докази про систематичну діяльність, як і про одержання прибутку від реалізації, що, відповідно, не утворює складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Отже, аналіз викладеного дає підстави дійти висновку, що систематичною вважається діяльність у разі, коли подібні дії, а саме: діяльність із здійснюються протягом календарного року більше трьох разів. У такому випадку громадяни зобов`язані зареєструватися як суб`єкти підприємництва та отримати відповідну ліцензію на здійснення такого виду господарської діяльності. В протилежному випадку настає відповідальність за ч. 1 ст.164 КУпАП.

Досліджені судом докази не дають можливості дійти беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 здійснювалась господарська діяльність, оскільки відомостей про факти отримання від цього прибутку протягом календарного року матеріали справи не містять.

Отже, можна зробити висновок про те, що відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність в розумінні ГК України.

Що стосується висунутого ОСОБА_1 звинувачення у здійсненні господарської діяльності без ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, то суддею зауважується, що вказане інкриміноване останній правопорушення утворює самостійний склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП. При цьому, суб`єктом такого правопорушення може бути лише фізична особа, яка зареєстрована як суб`єкт господарювання.

Як убачається з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованих по особі ОСОБА_1 , підприємницька діяльність останньої припинена 22 січня 2019 року, підстава: власне рішення.

Очевидними, на переконання судді, є також неточності виявлені в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказах, зокрема згідно даних протоколу інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення мало місце 06 липня 2021 року, що не відповідає даним реєстрації чергового ВП №5, де датою скоєння адміністративного правопорушення вказано 08 червня 2021 року, та даним рапорта ДОП СП ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Мишкевич О.О., в якому остання доповідає про те, що подія мала місце 08 вересня 2021 року.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Виходячи з викладеного та з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 164 КУпАП, ОСОБА_1 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності, оскільки «поза розумним сумнівом» належними та допустимими доказами вина останньої не доведена, а обставини зазначені в протоколі не підтверджені.

З урахуванням положень ст. 62 Конституції України, суддя дійшла висновку, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останньої події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284, 287-289 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Ю.В. Оленич