33/804/559/21
265/7663/21
Єдиний унікальний номер 265/7663/21
Номер провадження 33/804/559/21
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Головуючий 1 інстанції: Козлов Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Преснякова А.А.

за участю секретаря судового засідання Полієвиць Н.І.

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Нікітіна С.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполь апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя, Донецької області, громадянина України, працюючого водієм ПрАТ «МК «Азовсталь», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені суддею І інстанції обставини

Відповідно до постанови суду, 12 вересня 2021 року о 01.00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно вчинив дії психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме висловлював погрози та образи на її адресу, чим спричинив шкоду психологічному здоров`ю, тим самим скоїв насильство в сім`ї та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 170 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану постанову, просив її скасувати, ухвалити нову, закривши провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилається на той факт, що особа, яка складала протокол про вчинення ним правопорушення, а саме інспектор Мінаєв І.А. не звернув уваги на те, що саме щодо нього було скоєно психологічне та фізичне насильство з боку ОСОБА_2 , яка перша розпочала конфлікт в ході якого нецензурно висловлювалась у його бік, штовхала руками, а після цього сумісно зі своїми доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нанесли йому удари по різним частинам тіла. Це вплинуло на його психологічний стан, та відобразилось при дачі пояснень у письмовому вигляді. Вважає дані обставини суттєвими та звертає увагу на той факт, що суд першої інстанції не прийняв до уваги вищевикладені обставини, письмові пояснення, розглянув справу у його відсутність, не попередивши його своєчасно про день та час розгляду, виніс оскаржувану постанову.

Висновки суду про встановлення факту висловлювання ним погроз та образ на адресу ОСОБА_2 не підтверджено ніякими допустимими та достовірними доказами. Суд першої інстанції не дослідив та не дав належну оцінку його письмовим поясненням, не дав належної оцінки заяві та поясненням і ОСОБА_2 , яка не заявила про спричинення будь -якої шкоди її фізичному або психічному здоров`ю.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційні доводи у повному обсязі, також зазначив, що з ОСОБА_2 вони проживали однією сім`єю, від цивільного шлюбу мають 8 річного сина, 12 вересня 2021 року увечері дружина перша розпочала конфлікт, казала, що він мало заробляє грошей, він відповів, що принаймні вона та її повнолітні доньки, яких він утримаю, могли б піти працювати, у відповідь ОСОБА_5 нецензурно висловлювалась у його бік, штовхала руками, а після цього сумісно зі своїми доньками нанесли йому удари по різним частинам тіла, розбили його телефон. Він був тверезий, не ображав та не бив ОСОБА_5 . Поліцейському він все це розповів, але він ніяк не відреагував. У ситуації, що склалася щодо нього вчинено дії фізичного та психологічного характеру, що навіть вбачається з написаних ним пояснень.

Захисник Нікітін С.І. підтримав доводи апеляційної скарги, просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, акцентуючи на тому, що судом не допитані сторони конфлікту, суд вийшов за межі тих фактичних обставин, які зазначено у протоколі, відсутні дані про заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до апеляційного суду заяву про проведення апеляційного розгляду без її участі, зазначила, що претензій до ОСОБА_1 не має та просила не притягувати його до адміністративної відповідальності (а/с 38).

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної ОСОБА_1 та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі, скасувати судове рішення і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-1 КУпАП у зв`язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно до ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, даних вимог закону суд при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 не дотримався, належним чином не з`ясував обставини справи.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Під психологічним насильством в сім`ї розуміється насильство, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

В силу ст.283 КУпАП, формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Однак у протоколі, всупереч вимогам КУпАП, не зазначені наслідки насильства, а саме, наявність чи відсутність шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої, яка могла бути чи була завдана, проте у вищевказаному протоколі така вказівка відсутня.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказану неповноту протоколу про адміністративне правопорушення, не усунув її в ході судового розгляду та розглянув справу, дійшовши передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 - 2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ№ 840539 12 вересня 2021 року приблизно о 01.00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив дії психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме висловлював погрози та образи на її адресу.

Натомість, з постанови районного суду від 04.10.2021 року вбачається, що суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 12 вересня 2021 року о 01.00 год. вчинив дії психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме висловлював погрози та образи на її адресу, чим спричинив шкоду психологічному здоров`ю, тим самим скоїв насильство в сім`ї.

На обґрунтування встановлених обставин суд послався на докази, а саме відомості, які наявні в протоколі про адміністративне правопорушення, рапорт працівника поліції, заяву та пояснення ОСОБА_2 , форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Однак, з таким висновком суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КпАП України, погодитись неможливо.

Належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в протоколі про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного чи фізичного характеру, матеріали справи не містять, рапорт працівника поліції не може слугувати належним доказом вчинення правопорушення, тоді як посилання на письмові заяви потерпілої порушує принцип безпосередності дослідження показань, при цьому суд не зазначає позицію правопорушника, наявне в матеріалах справи пояснення неможливо прочитати(а/с 7), суд не вживав заходів для забезпечення явки в судове засідання правопорушника та потерпілої.

Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним і беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

В протоколі не зазначено, що свідків не встановлено, потерпілою є ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції не викликалася та не допитувалася в судовому засідання потерпіла ОСОБА_2 , в матеріалах справи взагалі не міститься жодних даних про її належне повідомлення про день та час розгляду справи.

Додані до протоколу заява та пояснення потерпілої ОСОБА_2 різняться за змістом викладених нею обставин події, а також від обставин, що зазначені у протоколі, в жодній відсутні посилання на наслідки вчиненого щодо потерпілої насильства.

Суд не усунув ці суперечності, не встановив обставин вчинення адміністративного правопорушення, в тому числі і шляхом допиту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, в доданій до протоколу формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства не зазначено обставин скоєння домашнього насильства, навіть відсутні пояснення потерпілої що саме її турбує (а/с 8-9).

До суду апеляційної інстанції потерпіла не з`явилась, надала заяву про проведення апеляційного розгляду без її участі, зазначила, що претензій до ОСОБА_1 не має та просила не притягувати його до адміністративного штрафу.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні можливості спростування доводів ОСОБА_1 про не вчинення ним домашнього насильства, оскільки потерпіла фактично відмовилась надати суду покази, інших належних доказів до протоколу не надано.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 33, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова районного суду підлягає скасуванню, із закриттям провадження по справі на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

На підставі викладеного і керуючись статтями 285, 294, 247 КпАП України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 гривень, скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за статтею 173-2 ч.1 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя