ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Володимир-Волинський

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященко О.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , інвалід третьої групи, за ч.1 ст.130, ст.122-4, ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2021 року о 19 год 30 хв в с.Микуличі, на автодорозі Н-22 на 29 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ГАЗ-2410 д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Мерседес-609 д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.12.1, п.13.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

Окрім цього, 18 жовтня 2021 року о 19 год 55 хв в с.Микуличі, на автодорозі Н-22 на 29 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ГАЗ-2410 д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, в порушення встановлених законом правил, залишив місце ДТП, чим порушив п.2.10а ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.122-4 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненому повністю доведена в суді і стверджується складеними за даними фактами правопорушень щодо нього протоколами про адміністративні правопорушення, його визнавальними поясненнями в суді, схемою ДТП та письмовими поясненнями.

Обираючи вид та розмір адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, наявність у нього інвалідності та важкого захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

З урахуванням вказаного, при накладенні стягнення враховую санкцію, передбачену ст.122-4 КУпАП за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Разом з тим, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№071109 від 02 жовтня 2021 року, складеного інспектором СРПП Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Прокопюком А.М., вбачається, що 02 жовтня 2021 року о 04 год 00 хв в м.Володимир-Волинський по вул. Луцькій, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ГАЗ-2410 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе в даному правопорушенні не визнав, суду пояснив, що за станом здоров`я не вживає алкогольних напоїв, являється інвалідом третьої групи і має важке захворювання, у зв`язку з чим постійно приймає медичні препарати, призначені лікарем. Він пояснював працівнику поліції, що не вживав алкоголю, що мав приступ астми і перед зупинкою приймав інгалятор, та може пройти обстеження в лікарні, однак на нього було складено протокол.

Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , приходжу до висновку, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малафєєва проти Росії» («Malafeyeva vs Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin vs. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. В даній справі особа, яка склала протокол самоусунулась від процесу доказування, а зібрані у справі докази не відповідають вимогам закону та/або не можуть бути визнані судом належними і допустимими з підстав, викладених нижче вище.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У зв`язку з цим суд провів розгляд справи за наявними матеріалами справи та прийшов до наступних висновків.

Згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ст.266 КУпАП, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Такий огляд може бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, або лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно ч.3 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Аналогічні вимоги закріплені також у нормах Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р., № 1452/735.

Отже, у відповідності до ч.3 ст.266 КУпАП, в разі незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду, проведеного працівником поліції, останній зобов`язаний був направити його для проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Матеріали справи не містять відомостей про направлення водія для огляду в заклад охорони здоров`я.

У протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що до нього долучено матеріали та відеозапис, однак в додатку до протоколу вони надані суду, що ставить під сумнів їх допустимість.

На підставі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення. У відповідності до п.2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року (далі - Інструкція), з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції передбачено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. У відповідності до п.5 розділу ІІ вказаної Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі, тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Проходження водієм огляду на стан сп`яніння за своєю суттю є частиною (етапом) провадження справи про вчинення адміністративного правопорушення, порядок проведення якого чітко визначений законодавством. У зв`язку з цим, в разі застосування поліцейськими відеозапису, вказаний етап провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен бути зафіксованим даним відеозаписом. Тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, в судовому засіданні був досліджений відеозапис, що знаходиться в матеріалах справи. При цьому суд звертає увагу на недопустимість цього відеозапису, як доказ винуватості ОСОБА_1 , оскільки про диск з відеозаписом відсутні відомості у протоколі про адміністративне правопорушення.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дія вказаних презумпцій рівнозначно поширюється також на процес доказування у справах про адміністративні правопорушення. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягуються до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правова позиція КАС ВС у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, є недоведеним.

Розглядом справи в суді встановлено, що обставини, які були викладені у протоколі про притягнення його до відповідальності не знайшли свого підтвердження та не доводяться належними та допустимими доказами, а процедура встановлення ознак адміністративного проступку, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відбулась із порушеннями вимог ст.266 КУпАП.

Згідно ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Надані під час зупинки працівникам поліції письмові пояснення ОСОБА_1 не були перевірені шляхом направлення водія для обстеження в закладі охорони здоров`я, а з наданої в суді медичної документації вбачається, що дійсно в складі медичних препаратів, які приймає ОСОБА_1 за медичним призначенням лікаря, шляхом інгаляції, основу складає спирт, тому є цілком природнім наявність запаху з ротової порожнини за відсутності стану алкогольного сп`яніння.

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Отже, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.9, 36, 247 КУпАП, суддя,

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст.122-4 КУпАП України, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 454,00 грн. судового збору за наступними реквізитами:отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації бюджету: 22030106, призначення платежу: судовий збір, Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

На підставі ч.2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів, з метою примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко