Справа № 447/2250/21 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 33/811/1462/21 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Скакуна Вікторії Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Скакун Вікторії Володимирівни на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 11 липня 2021 року о 00:40 год. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 584 км + 800 м, керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «DRAGER Alcotest» та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Скакун В.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з істотним порушенням вимог процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи,та за таких умов підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутнє письмове направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_1 у належний заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що повинно бути визначальною підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак його туди у відповідності до закону ніхто не направляв. В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 199307 від 11 липня 2021року поліцейським не зазначено жодної дії водія щодо ухилення від огляду.

Зазначає, що поліцейськими не було дотримано вимог закону, оскільки не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості котрих є сумніви це потерпілі по ДТП за участі транспортного засобу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування власним транспортним засобом відповідно до приписів ст. 266 КУпАП, після зупинки та огляду працівниками поліції з їхнього дозволу самостійно поїхав додому, особисто виконуючи функції водія.

Звертає увагу на те, що відеозапис з місця зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 є фрагментарним, не є безперервним та не містить жодних доказів ухилення чи відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Наголошує на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Надані працівниками поліції матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, а тому, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Таким чином, відеозапис не є допустимим доказом, оскільки на відеозаписі відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його представника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суддя апеляційного суду вважає, що суддя суду першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя суд першої інстанції дав належну оцінку і навів у постанові, зокрема даними наведеними у:

-протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №199307 від 18 липня 2021 року ( а.с. 1) відповідно до якого ОСОБА_1 , керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння (запах з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів);

- відеозаписами працівників поліції з яких вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі відмовився;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3-4) відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився;

-поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 5-6) з яких вбачається, що їх було залучено для того, щоб зафіксувати категоричну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі.

Доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутнє письмове направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_1 у належний заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння не заслуговують на увагу судді апеляційного суду.

Відповідно до п.п. 8, 12 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З аналізу норм вказаної Інструкції вбачається, що скерування особи до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється працівником поліції направленням за встановленою формою, водночас вказаною інструкцією не передбачено, що таке направлення долучається до матеріалів справи, чим спростовується твердження апеляційної скарги в цій частині.

Оскільки ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тому в матеріалах справи відсутні дані щодо його направлення до медичного закладу, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак його туди у відповідності до закону ніхто не направляв не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Згідно із ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 9 листопада 2015 року передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Як вбачається з матеріалів справи та відеозапису ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, що підтверджується також поясненнями свідків (а.с. 4-6).

Твердження, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 199307 від 11 липня 2021року поліцейським не зазначено жодної дії водія щодо ухилення від огляду на стан сп`яніння не беруться до уваги суддею апеляційного суду.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з відеозапису, водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, також він не виявляв бажання пройти такий огляд в медичному закладі.

Адвокат Скакун В.С. у своїй апеляційні скарзі зазначала, що поліцейськими не було дотримано вимог закону, оскільки не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості котрих є сумніви це потерпілі по ДТП за участі транспортного засобу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Як вбачається з постанови судді суду першої інстанції (а.с.23-24) суддя суду першої інстанції надав належну оцінку даному твердженню адвоката, та суддя апеляційного суду погоджується з таким висновком, оскільки пояснення свідків підтверджуються відеозаписом, а водій не заперечував при складанні протоколу про адміністративне правопорушення з участю зазначених свідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 як водія не було відсторонено від керування, що суперечить процедурі оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 266 КУпАП, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Аргументи апелянта, що відеозапис є недопустими доказом, не заслуговують на увагу судді апеляційного суду, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки судді суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень суддею суду першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суддя суду першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суддя дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу адвоката Скакун Вікторії Володимирівни залишити без задоволення, а постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення без змін.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.