Номер провадження: 33/813/76/21
Головуючий у першій інстанції Крижановський О.В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Сороколет Ю.С.,

учасники справи:

особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

його захисник адвокат Єршов Руслан Володимирович,

представник апелянта Одеської митниці Держмитслужби Цвеляк Альона Валеріївна,

розглянув апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2020 року, ухвалену під головуванням судді Крижановського О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2020 рокувизнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн без конфіскації вилучених грошових коштів.

Валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил у розмірі 9 100 дол.США повернуто ОСОБА_3 або його представнику у встановленому законом порядку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн (а.с.40-41).

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 23 серпня 2020 року о 09год. 30хвил. порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки останній не мав законних підстав на переміщення через митний кордон України 9100 дол.США, які перевищують дозволену для переміщення суму.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник Одеської митниці ДержмитслужбиЦуркан Н.В. просить постанову суду першої інстанції змінити у частині накладення стягнення, а саме: накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з конфіскацією вилучених грошових коштів 9100 дол.США.

Зокрема, апелянт посилається на те, що під час розгляду справи суд першої інстанції вийшов за межі законодавства та безпідставно не застосував стягнення у вигляді конфіскації предметів правопорушення .

Представник Одеської митниці ДФС підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та його захисник Єршов Р.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили постанову суду залишити без змін.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

ОСОБА_1 або його захисник Єршов Р.В. в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції не оскаржували.

Так, фактичні обставини вчиненого порушення митних правил, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_2 за ст.471 МК України, ніким з учасників не оспорюється.

На підставі викладеного, апеляційним судом переглядається постанова суду в межах доводів апеляційної скарги Одеської митниці Держмитслужби, тобто в частині не накладення на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, конфіскації предмета правопорушення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , його захисника Єршова Р.В., представника Одеської митниці Держмитслужби Цвеляк А.В., свідків ОСОБА_4 та інспектора відділу митного оформлення ОСОБА_5 , перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.486 МК України та ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до правил ч.1 ст.466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не можуть бути застосовані інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст.471 МК України порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладаючи на нього стягнення тільки у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн без конфіскації вилучених грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що конфіскація всієї незадекларованої суми грошей накладе на особу індивідуальний та надмірний тягар і буде непропорційною до вчиненого правопорушення, а отже, буде порушено статтю 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав і основних свобод людини.

При цьому, суд керувався вимогами ст.ст.8,9 Конституції України, Конвенцією з прав і основних свобод людини, Протоколами 1,2,4,7,11; практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справа «Садоча проти України».

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на встановлені та перевірені обставини законності походження грошових коштів, ввезених ОСОБА_1 на територію України.

Так, 15 березня 2019 року гр. ОСОБА_1 виїхав за кордон до Республіки Судан на роботу за контрактом.

З березня 2019 року по серпень 2020 року (тобто майже півтора роки) працював в компанії «GreenFlagAviationCo» (Грін Флег Евіейшн Ко.Лтд.) по технічному та інженерному обслуговуванню повітряних суден. Його заробітна плата за вказаний період склала 30 000 дол.США та 2 000 Євро, які і було ним ввезені на територію України 23 серпня 2020 року.

Вищезазначене підтверджується такими доказами:

- дипломом НОМЕР_1 від 15 червня 1977 року про закінчення ОСОБА_1 . Даугавпилського вищого військового авіаційного інженерного училища імені Яна Фабриціуса за спеціальністю технічна експлуатація літаків і авіадвигунів (а.с.76),

- свідоцтвом персоналу з технічного обслуговування повітряного судна за №UA.66.1911 категорії «газотурбінні літаки» (а.с.77),

- заграничним паспортом ОСОБА_2 з офіційним перекладом на українську мову, з якого вбачається, що 15 березня 2019 року останній в`їхав на територію Судан, наявні робочі візи для знаходження на території Судану, спонсором є Суданська матеріально-технологічна компанія; посвідки на проживання на території Судану (а.с.88-94),

- довідкою Грін Флег Евіейшн Ко. Лтд. від 20 серпня 2020 року, з офіційним перекладом на українську мову, з якої вбачається, що ОСОБА_7 дійсно працював у компанії у Судані з 15 березня 2019 року по серпень 2020 року. Його заробітна плата становила 30 000 дол.США та 2 000 Євро (а.с.95-96).

В судовому засіданні ОСОБА_7 зазначив, що 23 серпня 2020 року він повертався до України разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з якими працював у Грін Флег Евіейшн Ко. Лтд. Вказані обставини підтверджені ідентичними довідками, виданими компанією (а.с.97-98, 99-100). На даних осіб також були складені адміністративні протоколи про порушення митних правил за ст.471 МК України.

В апеляційному суді був допитаний у якості свідка гр. ОСОБА_4 , який підтвердив обставини, викладені ОСОБА_1 , та додав, що вони дійсно півтора роки працювали з ОСОБА_1 у Судані, виконували інженерні роботи. Після закінчення відрядження провернулись до Одеси. Під час польоту вони обговорили та мали намір задекларувати ввезені ними гроші (їх заробітну плату). Після отримання багажу ОСОБА_4 пішов до «червоного» коридору для декларування. Однак, там не було жодного співробітника митниці, тому йому довелося перейти до іншого відділення, перетнувши «зелений» коридор. Він підійшов до співробітників митниці та повідомив про намір задекларувати гроші, а його повідомили, що він порушив закон, і склали протокол. Адміністративна справа відносно нього вже також розглянута Малиновським районним судом м.Одеси, за рішенням суду його визнано винним у порушенні митних правил за ст.471 МК України, накладено штраф, а гроші у розмірі 10 000 дол.США йому повернуті. Дане рішення суду в апеляційному порядку митною службою не оскаржувалося, і грошові кошти йому вже повернуті.

До суду апеляційної інстанції також викликався ст.державний інспектор відділу митного оформлення №1 м/п «Одеса-аеропорт» Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_5 , який складав протокол про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 , який зазначив, що протокол був складений на законних підставах; на його запитання ОСОБА_1 без приховування назвав усю суму, яку перевозить, і що вона є заробітною платою.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, представниками митниці не спростовані доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про законність походження вилучених грошових коштів, на підтвердження яких згідно ч.1 ст.251 КУпАП були надані належні та допустимі докази.

Аналізуючи наведені вище обставини справи в контексті конвенційних положень щодо втручання в право власності з метою встановлення справедливого балансу між конфліктуючими інтересами, апеляційний суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини у чисельних справах, в тому числі «Трегубенко проти України» ( рішення від 02 листопада 2004 року) зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Він не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення Брумареску (Brumaresku), п. 78).

У пункті 28 рішення «Гирлян проти Росії» від 09.10.2018 Суд повторив, що для того, щоб бути пропорційним, втручання повинно відповідати серйозності порушення і санкції з огляду на тяжкість злочину, за яке воно призначене для покарання - в даному випадку недотримання вимоги декларації - а не серйозність будь-якого передбачуваного порушення, яке насправді не було встановлено, наприклад, злочин відмивання грошей або ухилення від сплати податків (див. рішення Ісмаїлов проти Росії, п. 38).

Зазначена позиція Європейського Суду щодо необхідності забезпечення необхідного справедливого балансу між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава в цій сфері, також відображена у справі «Садоча проти України».

Суд вказав, що захід у вигляді конфіскації відповідає загальному суспільному інтересу, підкресливши, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення від 11 липня 2019 року (п.п.26, 27).

Тому апеляційний суд враховує, щоОСОБА_1 є пенсіонером, вилучені кошти є для нього вагомою і значною сумою, яку він отримав як заробітну плату за півтора роки виконання покладених на нього трудових обов`язків.

Конфіскація цих коштів поставить його в скрутне матеріальне становище та покладе на нього «індивідуальний надмірний тягар».

Підстав для застосування санкції ст.471 МК України про конфіскацію вилученої валюти немає.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн, єнеобхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_2 , виховання його в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам і обґрунтовано дійшов висновку про визнання ОСОБА_2 винним у порушенні митних правил, передбачених ст.471 МК України, із накладенням адміністративного стягнення в межах санкції статті та без застосування конфіскації вилучених грошей, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Постанову Малиновськогорайонного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Г.Я.Колесніков