АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Каплі А.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Каплі А.С. на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови, 22.05.2021 року о 03 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Вишгородська ОСОБА_1 керував автомобілем «Деу», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків за допомогою приладу «Драгер», за результатами проведення якого у водія ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в розмірі 1,98 ‰.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

На дану постанову захисник Капля А.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2021 року, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції не були дотримані вимоги ст.ст. 245, 280, 252 КУпАП, а оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Також вказує, що приймаючи оскаржуване рішення суд не навів мотиви доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин викладених у протоколі і не надав оцінку доказам, як кожному доказу окремо так і в їх сукупності.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735) у разі незгоди водія з результатамиогляду, проведеного поліцейським на місці зупинки, доставити водія в найближчий заклад охорони здоров`я є обов`язком поліцейського. На місці події ОСОБА_1 не визнавав результати проведеного тесту «Драгер», однак всупереч вищезазначених вимог закону, поліцейські не направили його до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, незважаючи на те, що на місці зупинки транспортного засобу останній наполягав на проведенні його огляду саме в закладі охорони здоров`я.

Також звертає увагу, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, як того вимагають положення ст. 265-2 КУпАП і після складення зазначеного стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, він без будь-яких перешкод продовжив керувати транспортним засобом, що ставить під сумнів факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, на думку апелянта, матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення ним пункту 2.9 «а» ПДР України, адже процедура проведення такого огляду, яка чітко регламентована статтею 266 КУпАП та вищезазначеною Інструкцією, була порушена, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, з огляду на наступне.

Так, згідно вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, цих вимог закону дотримано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 пояснив, що вночі 22.05.2021 року рухався на автомобілі «Деу» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Вишгородська в м. Києві та був зупинений працівниками поліції. Після перевірки документів поліцейський запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що він одразу погодився та неодноразово намагався пройти тест на «Драгері», однак оскільки вказаний прилад не показував жодних результатів, у нього виникла підозра, що цей прилад несправний, у зв`язку з чим повідомив, що готовий здати необхідні аналізи (кров або сечу) та просив поліцейських доставити його до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння лікарем-наркологом, однак поліцейські не направили його до відповідного закладу охорони здоров`я для проведення його огляду на стан сп`яніння, повідомивши йому, що огляд в медичному закладі також проводиться за допомогою аналогічного приладу, чим ввели його в оману.

Після чергової спроби пройти огляд на приладі «Драгер», неочікувано для нього результат тесту показав, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим він дуже здивувався та повідомив поліцейському, що не погоджується з такими результатами.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,, який в порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, суддя у своєму рішенні не надав жодної оцінки поясненням ОСОБА_1 і його захисника наданим у судовому засіданні на підтримку своїх доводів та доказам, що містяться в матеріалах справи, а лише зазначив у постанові, що вина ОСОБА_1 є доведеною, при цьому не вказав якими саме доказами підтверджується його вина і не розкрив їх змісту. Крім того, висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд вказав у постанові, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився в присутності двох свідків, однак згідно матеріалів даної справи та наявного відеозапису з нагрудної камери поліцейського свідки на місці події були відсутні.

Крім того, у своєму рішенні суд не звернув уваги і не надав жодної оцінки тим обставинам, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, складання якого, у відповідності з вимогами пункту 10 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року №1452/735, є обов`язковим, а також відсутні дані про відсторонення водія ОСОБА_1 від керуванням транспортним засобом, як того вимагають приписи ч.1 ст. 266 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Встановлення факту перебування особи в стані алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться в порядку встановленому ст. 266 КУпАП з дотриманням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року №1452/735.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно даних наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції, на місці зупинки транспортного засобу водій ОСОБА_1 на вимогу поліцейського неодноразово намагався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», однак оскільки вказаний прилад не показував жодного результату, після чергової невдалої спроби пройти тест на «Драгері» ОСОБА_1 висловив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, де здати відповідні аналізи (кров або сечу) та просив поліцейських доставити його до закладу охорони здоров`я для проведення огляду лікарем-наркологом, а після того, як результат тесту на приладі «Драгер» показав 1,98‰, та після фактичної незгоди водія ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, працівниками поліції, в порушення процедури проведення огляду водія на стан сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП та положень вищевказаної Інструкції, такий огляд не було забезпечено в закладі охорони здоров`я, тим більше, що ОСОБА_1 наполягав на проведенні його огляду в медичному закладі, а тому проведений на місці зупинки транспортного засобу огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, вважається недійсним, через порушення встановленої процедури.

За викладеним, оскаржувана постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП не може вважатися законною й обґрунтованою та підлягає скасуванню, а провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Каплі А.С. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова

Справа №756/9327/21; Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Провадження №33/824/4899/2021

Головуючий у І інстанції - Луценко О.М.

Головуючий в апеляційній інстанції - Сілкова І.М.