Справа №588/938/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Щербаченко М. В.
Номер провадження 33/816/14/21 Суддя-доповідач Матус В. В.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 20 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ),

визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 173, ст. 185 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 20 червня 2020 року о 20 год. 43 хв. у м. Тростянець по вул. Короленка, керував скутером Honda Dio без номерного знаку із явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження огляду, а саме продуття пристрою «Драгер» та проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладу КНП «Тростянецька міська лікарня» відмовився у присутності двох свідків і таким чином порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

В подальшому, 20 червня 2020 року о 21 год. 02 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у м. Тростянець по вул. Короленка, 53, висловлювався нецензурною лайкою у громадському місці в бік капітана поліції ОСОБА_2 , а о 21 год. 03 хв. цього дня - не виконав законні вимоги працівника поліції капітана поліції ОСОБА_2 припинити висловлюватись нецензурною лайкою в громадському місці.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з прийнятою постановою судді та просить її скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

За змістом доводів апеляційної скарги посилається набранням чинності 01.07.2020 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII (з наступними змінами) було скасовано акт, який встановлював адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, в редакції, яка діяла на час вчинення ним адміністративного правопорушення та одночасно встановлено кримінальну відповідальність, серед іншого, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння (ст.286-1 КК України), яка не має зворотної дії у часі. При цьому, вказує, що прикінцеві та перехідні положення вказаного закону не встановлюють можливості продовження провадження в адміністративній справі за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП в попередній редакції, а тому, посилаючись на положення ч.1 ст.8 КУпАП вказує на існування законних, на його думку, підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

При цьому, стверджує, що суд не врахував його пояснень з приводу того, що 20.06.2020 він жодним транспортним засобом не керував.

Також вважає, що в його діях відсутні склади правопорушення за ст.ст. 173 та 185 КУпАП, оскільки він не перебував в громадському місці, громадський порядок не порушував та злісної непокори працівникам поліції не чинив.

15 вересня 2020 року розгляд провадження було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 , який бажав залучити захисника, 12 листопада 2020 р. розгляд було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 , 17 грудня 2020 року розгляд справи було відкладено, за клопотанням ОСОБА_1 на 27 січня 2021 року. При цьому останній кожного разу повідомлявся про час та місце розгляду.

Крім того, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Таким чином, було вжито всіх можливих заходів для належного та своєчасного розгляду справи відносно ОСОБА_1 , натомість останній знаючи про провадження відносно нього у суді жодного разу, впродовж 6 місяців, не з`явився до зали судових засідань, що свідчить про зловживання процесуальними правами

Отже, про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури ОСОБА_1 було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а його участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами п. 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП, що тягне за собою відповідну відповідальність, про що, в присутності двох свідків, складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, законодавством встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, в той час як відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених в постанові суду, підтверджується зібраними доказами, які були всебічно, повно досліджені судом першої інстанції, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236168 від 20.06.2020, який за своїм змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів не викликає (а.с.3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які кожен окремо підтвердили, що у їх присутності водій ОСОБА_1 ухилився від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці, шляхом продуття пристрою Драгер, та проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі (а.с. 5), відеозаписом, на якому 20.06.202020 зафіксовано рух скутера під керуванням чоловіка, який за тілобудовою, зовнішністю та одягом є тотожним відповідним ознакам та одягу ОСОБА_1 , зафіксованому в цей день на всіх відеозаписах, а також, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці за допомогою Драгера, так і в медичному закладі (а.с. 10) та іншими матеріалами справи, належним чином дослідженими суддею.

Ставити під сумнів об`єктивність пояснень вказаних свідків підстав немає, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які дані про те, що вказані пояснення свідки давали їх внаслідок впливу на них.

Враховуючи викладене, суддя дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , відмовившись від проходження огляду на стан сп`яніння, скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) апелянтом суду не надано.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про наявність законних підстав для закриття провадження по справі на підставі п.6 ст.247 КУпАП у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність, то такі не ґрунтуються на нормах закону з огляду на наступне.

Згідно матеріалів адміністративної справи, правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП вчинене ОСОБА_1 20.06.2020.

Відповідно до положень ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. У свою чергу ч.2 ст.8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчиненні до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Відповідно до п.6 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

У цьому пункті йдеться мова про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність. Однак, у результаті внесення змін до ст.130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не була скасована, а, навпаки, була посилена.

До того ж, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17.06.2020, який набрав чинності 03.07.2020, виключено підпункти, у відповідності з якими стаття 130 КУпАП викладалася в редакції, яка не передбачала адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за вказані раніше дії, а натомість Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, яка встановлює кримінальну відповідальність за ці дії.

З огляду на те, що дія ст.130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, поширюється на не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, підстави для закриття провадження у справі, передбачені п.6 ст.247 КУпАП, як про те ставиться питання в апеляційній скарзі відсутні.

Диспозицією ст.173 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, а саме за нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, а диспозицією ст. 185 КУпАП визначено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Всупереч доводів апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчинені вказаних адміністративних правопорушень підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення від 20.06.2020 серії ВАБ № 324230 та ВАБ № 324265, які за своїм змістом відповідають вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів не викликають (а.с. 22,31), відеозаписом, приєднаним до справи, із якого вбачається, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою у громадському місці, а на неодноразове висунення і повторення поліцейським ОСОБА_2 вимоги на адресу ОСОБА_1 припинити висловлюватись нецензурною лайкою у громадському місці, останній не реагував, поводився зухвало та зневажливо у спілкуванні з поліцейськими, вживаючи неодноразово після зауважень нецензурну лайку (а.с. 25, 34).

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 173, ст. 185 КУпАП є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 173, ст. 185 КУпАП, що підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 173, ст.185 КУпАП, судом першої інстанції накладено на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, за санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Враховуючи викладене вважаю, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому законних підстав для її скасування, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 20 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст. 173, ст.185 КУпАП - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.