ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/33/21 Справа № 203/3370/20 Суддя у 1-й інстанції - Вусик Є.О. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підданого Королівства Марокко, студента, який мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

за участю:

захисника Александрової М.О.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

перекладача Нєємех Ітуаль

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. Крім того стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави у розмірі 420,40 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 06 вересня 2020 року о 07 год. 00 хв. в м. Дніпрі, по вул. Князя Володимира Великого, 28, керував транспортним засобом BMW 330 CD, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, тремтіння пальців рук, поведінка не відповідала дійсності. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних доводів апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево. Постанова на думку апелянта, підлягає скасуванню.

Зазначає, що навчається у Запорізькому державному медичному університеті, в Україну прибув 20.08.2019 року для навчання, навчання відбувається англійською мовою. Вказує, що українською та російською мовою не володіє, має посвідку на тимчасове проживання в Україні у зв`язку із навчанням та посвідчення водія, яке отримав в Україні на строк з 29.02.2020 року - 28.02.2022 рік. За цей час порушень Правил дорожнього руху України та законодавства України не було.

Вказує, що 05-06 вересня 2020 у вихідні дні відвідував місто Дніпро.

З приводу обставин, вказує, що 06.09.2020 року приблизно о 8.00 ранку автомобіль під його керуванням BMW 330 CD номерний знак НОМЕР_2 без причин зупинила патрульна поліція, яка оглянула весь автомобіль та без перекладача та адвоката вимагала щоб він поїхав з ними.

Вказує, що йому не було роз`яснено його прав, оскільки він не розуміє українську та російську мови, не зміг зрозуміти в чому полягало його порушення. Зазначає, що поліція спілкувалась з його другом, який розуміє українську мову.

Вказує, що огляд у медичному закладі він проходив самостійно, в той же день о 09 годині, за результатом огляду ознак сп`яніння у нього не виявлено.

Зазначає, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають дійсності, оскільки йому не було залучено перекладача та адвоката.

Вказує, що не вірно зазначено місце його проживання, оскільки він зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 .

Через те, що у протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначена адреса його проживання, він не отримував судові повістки.

Про розгляд справи у суді дізнався через смс-повідомлення.

Зазначає, що через відсутність перекладача та адвоката він був позбавлений надати пояснення суду.

Вважає, що судом грубо порушено його права, оскільки він є іноземним громадянином та має право на захист в суді. Також, вказує, що є релігійною людиною та не вживає ні алкоголь, ні тютюн, ні будь-які інші речовини, не порушує закони України та дотримується Правил дорожнього руху України під час керування автомобілем.

На думку апелянта, працівники поліції порушили Інструкцію з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015№1376, у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

Особу свідка ОСОБА_2 , який зазначений свідком у протоколі серії ОБ № 152235 взагалі не встановлено, оскільки у нього був відсутній документ, який засвідчує особу.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку захисника Александрової М.О., та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними в справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серія ОБ № 152235 від 06.09.2020, в якому зафіксовано, що водій ОСОБА_1 06 вересня 2020 року о 07 год. 00 хв. в м. Дніпрі, по вул. Князя Володимира Великого, 28, керував транспортним засобом BMW 330 CD, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, тремтіння пальців рук, поведінка не відповідала дійсності. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які підтвердили, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків;

- рапортом поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області ДПП;

- відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, де на пропозицію поліцейського, зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Таким чином, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 Ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У відповідності до п. п. 1, 6, 7 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції`огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з наявних доказів по справі, ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження медичного огляду з метою встановлення факту сп`яніння, що не дало змоги поліцейському провести огляд на стан сп`яніння чи направити ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження такого огляду.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Вивчаючи зібрані докази по справі в своїй сукупності суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази є вагомим, чіткі та узгоджені між собою, а тому в даному конкретному випадку можна констатувати факт того, що вина ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена в ході розгляду справи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3, 4 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зазначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеоматеріалами та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Посилання в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння та самостійно пройшов медичний огляд на стан сп`яніння, апеляційний суд не приймає до уваги з наступних підстав.

В матеріалах справи міститься копія висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР» від 16 вересня 2020 року. Відповідно до вказаного висновку ОСОБА_1 зазначив, що він не перебував під впливом наркотичних засобів, оскільки документ свідчить, що у нього ознак сп`яніння не виявлено. Огляд було проведено 06 вересня 2020 року о 09.00 год. (а.с.15).

Однак, зазначений висновок не може бути взятий до уваги оскільки, стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який визначений чинним законодавством, а саме, його проводять згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Так, згідно з п. 2 розділу І зазначеної інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до пункту 17 розділу ІІІ Інструкції зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Згідно пункту 20 розділу ІІІ Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Зазначеною Інструкцією не передбачено виготовлення декількох примірників висновку для особи, тоді як, у ОСОБА_1 наявні і оригінал і копія висновку.

Також, вищенаведене свідчить про те, що, дана Інструкція не передбачає самозвернення водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у тому числі, враховуючи й те, що поліцейський зобов`язаний здійснити його доставку в приміщення такого закладу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що він є підданим Королівства Марокко, а тому йому потрібен перекладач, оскільки він не знає української мови, тому він нічого не розумів із вимог поліцейських про необхідність проходження медичного огляду, то їх слід визнати надуманими, оскільки такі твердження в повному обсязі спростовуються матеріалами повторно дослідженого апеляційним судом відео, з якого, вбачається, ОСОБА_1 не просить залучити перекладача.

З таких же підстав, апеляційний суд вважає безпідставними і твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не було зрозуміло суті вимог поліції.

Не може погодитись апеляційний суд і з наступними доводами апелянта про недопустимість складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення як доказу з тих підстав, що він був складений за відсутності перекладача та захисника, оскільки про їх залучення ОСОБА_1 не клопотав. Порушення ж права на ознайомлення зі змістом протоколу та права подавати на нього свої заперечення, апеляційний суд не вбачає, оскільки ОСОБА_1 підписав власноруч протокол. Заперечення на протокол чи пояснення щодо обставин справи ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати як в ході складення відносно нього протоколу так і в ході його розгляду в суді маючи при цьому захисника.

Крім того, задля перевірки доводів апеляційної скарги, апеляційний суд направив запит до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області. Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру № 2341 (ТСЦ МВС №2341) №31/8/2341-1060 від 24.12.2020 року, зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ТСЦ 2341 РСЦ МВС в Запорізькій області складав теоретичний іспит з Правил дорожнього руху на українській мові.

Апеляційний суд вбачає, що особа, яка отримала посвідчення водія обов`язково склала іспит стосовно наявності знань Правил дорожнього руху України і сам факт отримання цього посвідчення вказує на знання водієм цих Правил.

Крім того, судовим переглядом встановлено, що ОСОБА_1 здобуває в Україні вищу освіту, навчається у Запорізькому державному медичному університеті, має посвідку на тимчасове проживання в Україні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону України «Про вищу освіту» мовою освітнього процесу у вищих навчальних закладах є державна мова. Застосування мов у вищих навчальних закладах визначають Закони України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та «Про освіту».

Статтею 7 Закону України «Про освіту» встановлено, що мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про освіту» заклади освіти забезпечують обов`язкове вивчення державної мови, зокрема заклади професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти - в обсязі, що дає змогу провадити професійну діяльність у вибраній галузі з використанням державної мови.

Вимоги зазначеного закону кореспондуються зі статтею 22 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Таким чином, посилання ОСОБА_4 та його захисника адвоката Александрової М.О. на не розуміння правопорушником мови країни в якій він перебуває та навчається у вищому навчальному закладі, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Також, апеляційний суд не може погодитись і з доводами апелянта про неповноту судового розгляду через те, що суд безпосередньо не здійснив допит свідків, оскільки письмові пояснення цих свідків, містяться в матеріалах справи, підстав їм не довіряти ні захисник ні особа, відносно якої складено протокол, не навели, а при винесенні рішення, суд обґрунтовано їх врахував та оцінив в сукупності з іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду і через те, що суд безпідставно не залучив до участі в судовому засіданні перекладача.

Так, відповідно до вимог підпункту е пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вмотивованим та законним і не вбачає підстав для його скасування, а тому, воно повинно бути залишено без зміни, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко