Справа № 415/6815/20
Провадження № 33/810/7/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 грн. 40 коп.

У постанові суду зазначено, що 31 жовтня 2020 року о 18 годині 25 хвилин, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , в районі блок - посту «Лисичанськ-Гірське» по вулиці Червона, міста Лисичанська, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та просить закрити провадження по справі за відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП, оскільки суд розглянув справу за його відсутністю, про дату судового розгляду його належним чином не повідомляв та позбавив його можливості дати власні пояснення щодо обставин події та клопотати про виклик свідків.

Окрім того, апелянт стверджує про свою невинуватість у вчиненні даного правопорушення та вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення не складався в його присутності, він з цим протоколом не ознайомлювався та його не підписував. При цьому не заперечує того факту, що 31 жовтня 2020 року о 18.25 год. він дійсно керував а/м ВАЗ 21093 д.р.н. НОМЕР_1 в районі блок - посту «Лисичанськ-Гірське» по вулиці Червона міста Лисичанська та був зупинений поліцейським Наумік С.В., який запідозрив його у перебуванні у стані алкогольного сп`яніння та викликав наряд поліції, які у свою чергу відвезли його на медогляд для перевірки на стан алкогольного сп`яніння.

Натомість, на думку ОСОБА_1 , поліцейськими були порушені вимоги ст.266 КУпАП та п.п.1-7 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», які передбачають обов`язкову присутність двох свідків під час огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Також зауважує, що поліцейськими у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено наявних у нього жодних ознак сп`яніння.

Отже апелянт вважає, що складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися згідно ст.251 КУпАП належним та допустимим доказом його винуватості у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а інших доказів суду надано не було.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, але надав суду клопотання з проханням розглянути скаргу без його участі, наполягав на скасуванні постанови суду першої інстанції та просив закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 201023 від 31.10.2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП; DVD диск, долучений до матеріалів справи, з відеофайлами з нагрудних камер спостереження патрульних поліцейських; письмові пояснення поліцейського ОСОБА_3 ; рапорт патрульного поліцейського Сліпця І. та висновок щодо результатів медичного огляду водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 854 від 31.10.2020.

Так зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №201023 від 31.10.2020 року, складеного за ч.1 ст.130 КУпАП, вбачається, що 31 жовтня 2020 року о 18 годині 25 хвилин, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , в районі блок - посту «Лисичанськ-Гірське» по вулиці Червона міста Лисичанська, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння 1,69%, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України (а.с.1).

Всупереч твердженням ОСОБА_1 даний протокол має його особисті підписи, що спростовує доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не складався в його присутності, він з цим протоколом не ознайомлювався та його не підписував. Крім того, зміст протоколу свідчить про те, що ОСОБА_1 був повідомлений працівником поліції про те, що дана справа буде розглядатися Лисичанським міським судом Луганської області.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 854 від 31.10.2020 (а.с.2), водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Ці висновки не оспорюються самим ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Обставини керував транспортним засобом ОСОБА_1 у станові алкогольного сп`яніння також підтверджуються письмовими поясненнями поліцейського ОСОБА_3 (а.с.3) та рапортом патрульного поліцейського Сліпця І. (а.с.4), зміст яких наведено у постанові місцевого суду та яким дана відповідна оцінка.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції був відтворений відеозапис з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться у файлах на DVD диску, долученого до матеріалів справи (а.с.8), відповідно до яких, на блокпосту «Лисичанськ Гірське», розташованого за адресою: вулиця Червона, місто Лисичанськ, поліцейським СРПП ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області був зупинений водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1 . В процесі розмови співробітники поліції СРПП ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області помітили в його поведінці та зовнішності ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим викликали співробітників патрульної поліції. Прибувши на виклик поліцейські, переконавшись в наявності ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, та що той погодився пройти огляд в медичному закладі. Водія було доставлено у медичний заклад. За результатами медичного огляду встановлено, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Після чого співробітниками поліції складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 .

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Суд апеляційної інстанції відкидає, як неспроможні, доводи апелянта про порушення працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП та п.п.1-7 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», щодо обов`язковості присутності двох свідків під час огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

За приписами частини 2,3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 6,7 розділу I Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Отже наведені законодавці норми вказують на обов`язок залучення двох свідків лишу у випадку проведення огляду водія поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або у разі такої відмови.

Натомість матеріали справи свідчать про те, що працівниками патрульної поліції було дотримано процедуру проведення огляду на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, адже огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився не поліцейськими на місці зупинки ТЗ, а у відповідному закладі охорони здоров`я. Висновок медичного огляду №854 від 31.10.2020 був складений та підписаний уповноваженою особою лікарем ОСОБА_4 та з результатами проведеного огляду ОСОБА_1 погодився,що підтверджується його підписами у висновку щодо результатів медичного огляду та зафіксовано на відеозаписі подій.

Пунктом 22 Інструкції, що кореспондується з приписами ч.5,6 ст.266 КУпАП, встановлюється, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Отже, на переконання апеляційного суду, лише недотримання визначеної пунктами 1-21 Інструкції процедури проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів, тягнуть за собою передбачені п.22 цієї Інструкції наслідки.

Однак, в під час апеляційного розгляду судом не встановлено будь-яких порушень визначеної Розділом III Інструкції процедури проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.

Таким чином доводи апелянта про відсутність доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, встановлених рішенням суду, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення його права на захист через розгляд справи за його відсутності, виходячи з такого.

За загальними правилами ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Разом з цим за приписами ч.2 ст.38 цього Кодексу якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Згідно з положеннями статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Матеріали справи свідчать про дотримання судом вимог закону щодо своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду справи.

Так, після автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2020 року (а.с.10) судові повістки про виклик до суду на 19 листопада грудня 2020 та 02 грудня 2020 року були надіслані ОСОБА_1 , але не отримані адресатом у зв`язку з його відсутність за місцем проживання, про що свідчать рекомендовані повідомлення «Укрпошта» (а.с.13-16).

Через неможливість з`ясувати причини неявки ОСОБА_1 до суду на визначені дати судового розгляду, суд двічі вимушений був застосувати заходи примусового приводу ОСОБА_1 на 11 та 21 грудня 2020 року, але які залишилися не виконаними через його відсутність за місцем проживання (а.с.17-22).

У зв`язку з наведеними обставинами місцевий суд прийняв вмотивоване рішення про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

У відповідності до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Зокрема ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, зазначав, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд, дотримуючись визначених ч.1 ст.277 КУпАП строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини з аналогічних питань, а також правові позиції Суду, який визнав пріоритет публічного інтересу над приватним, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на підставі наявних та досліджених судом доказів.

Окрім того, права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді. Натомість апелянт не скористався своїми процесуальними правами та не з`явився до апеляційного суду, щоб надати власні пояснення щодо обставин події, відповідні докази своїм апеляційним доводамта клопотання про виклик свідків.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Лисичанського міського суду Луганської області від 21.12.2020 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО