Справа №: 465/6143/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 рокум.Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Гладишева Х.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , студент, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №014920 від 26.07.2021 року, ОСОБА_1 26.07.2021 року о 17.57 год. на вул.Тролейбусна, 7 у м.Львові, керував мопедом «Honda Giorno», VIN: НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції не зупинився, вимогу про зупинку подано за допомогою проблискових маячків і червоного кольору та звукових спецсигналів, зупинився лише заїхавши в тупик, чим порушив вимоги п.2.4 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП.

В суд ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Зважаючи на те, що судом вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного з`ясування обставин справи, враховуючи вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення, а також враховуючи закінчення строків притягнення особи до відповідальності, суд вважає, що справу слід розглядати за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ст.251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В ході підготовки до розгляду даної справи про адміністративне правопорушення встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 17.09.2021 року протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №014920 від 26.07.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП з доданими до нього матеріалами повернуто Управлінню патрульної поліції у Львівській області для належного оформлення. Зокрема вказано, що в протоколі серії ДПР18 №014920 від 26.07.2021 року зазначено, що до нього додається відео з нагрудної бодікамери №1670, однак таке додано не було.

При цьому, в матеріалах справи наявний лише протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №014920 від 26.07.2021 року.

17.11.2021 року вказані адмінматеріали повернуто суду із відповіддю, в якій зазначено, що відеозапис події, яка мала місце 26.07.2021 року відсутній.

З огляду на зазначене, вимоги постанови суду від 17.09.2021 року працівниками Управління патрульної поліції у Львівській області не виконано.

Суд не може прийняти рішення по справі, оскільки матеріали справи не відповідають вимогам закону.

Відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів у справі та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В матеріалах справи відсутні та судом не здобуто доказів того, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, оскільки жодних переконливих доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Згідно ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до висновків, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене та з огляду на положення КУпАП України щодо доказування, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на те, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то судовий збір з нього не стягується.

Керуючись ст.ст.9, 251, 252, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадженням закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Львівської апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя Гладишева Х.В.