Справа № 430/1372/21
Провадження № 33/810/220/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк 19 листопада 2021 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Станично-Луганського районного суду Луганської області від 18 серпня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 11 червня 2021 року об 11 год. 15 хв. та 16 червня 2021 року о 13 год. 03 хв. здійснював перевезення пасажирів з смт. Станиця Луганська до м. Харків за винагороду в сумі 500 гривень без державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності та відповідної ліцензії, на автомобілі Mersedes-Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 , чим вчинив порушення ст. 58 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

В апеляційній скарзі, яка подана 22 жовтня 2021 року, правопорушник просить скасувати постанову судді, провадження у справі закрити.

У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження послався на те, що він не був присутнім у судовому засіданні при розгляді справи. Про винесення постанови він дізнався лише 16 жовтня 2021 року, коли отримав поштою її копію.

Вважає, що матеріали справи не містять доказів стосовно оплати послуг з перевезення пасажирів, а також систематичності надання таких платних послуг. Посилається на відсутність відомостей про вилучення у нього грошових коштів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Також пасажири в своїх поясненнях не зазначали, що сплатили йому за проїзд 500 гривень, але суд першої інстанції прийняв до уваги зазначене твердження про отримання таких коштів. Вказує, що оскільки підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст.42 ГК України), то особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести наявність всіх цих випадків, зв`язати їх воєдино, а також довести їх систематичність. Докази на підтвердження вчинення ним правопорушення, передбаченого чт. 164 ч. 1 КУпАП, які б поза розумним сумнівом доводили його вину, відсутні. Апелянт не заперечує, що він дійсно здійснює поїздки зі м. Станиці-Луганська до м. Харкова і час від часу бере в попутному напрямку пасажирів, утім здійснює це безоплатно і не систематично. Разом з тим, сам факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів. З цього приводу посилається на праву позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 177/525/17.

У судове засідання ОСОБА_1 , стосовно якого складено протокол про адміністративне правопорушення, не з`явився, про причини неявки не повідомив. Був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову судді першої інстанції подана після закінчення 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Проте клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження містить посилання на обставини, які є поважними, у зв`язку з чим вважаю за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.164 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, і є об`єктивною стороною правопорушення.

Стаття 3 ГК України визначає, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

У відповідності до ст. 42 цього Кодексу підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За змістом ч. 1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Окрім того, ст. 6 ч. 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та / чи вантажів, тощо.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення пасажирів, які ОСОБА_1 не були надані.

Приймаючи рішення по справі, суддя врахував вищезазначені вимоги, дав об`єктивну оцінку всім доказам, які є в матеріалах справи та постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Суддя при розгляді даної справи встановив, що ОСОБА_1 11 червня 2021 року об 11 год. 15 хв. та 16 червня 2021 року о 13 год. 03 хв. здійснював перевезення пасажирів з смт. Станиця Луганська до м. Харків за винагороду в сумі 500 гривень без державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності та відповідної ліцензії, на автомобілі Mersedes-Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 , чим вчинив порушення ст. 58 ГК України.

На підтвердження цих обставин послався на такі докази: протоколи про адміністративне правопорушення: № 10189 від 11 червня 2021 року та № 196 віл 16 червня 2021 року, підписаний ОСОБА_1 без зауважень; письмові пояснення ОСОБА_1 , за якими останній підтвердив, що надає послуги з приводу перевезення осіб за винагороду; письмові пояснення ОСОБА_2 , який пояснив, що здійснив запис на поїзду до м. Харкова через смт. Станиця Луганська на автомобілі Mersedes-Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість поїздки 400 гривень.

З урахуванням наведеного слід вважати встановленим, що ОСОБА_1 , мав умисел саме на здійснення господарської діяльності, тобто діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямована на надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів безоплатно є безпідставними.

Отже ОСОБА_1 порушив п. 1 ст. 58 ГК України, через що в його діях містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, що вірно було визначено суддею при розгляді цієї справи.

Відсутність даних про вилучення у ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих ним, у зв`язку з наданням послуг, не спростовує висновок суду першої інстанції про вчинення адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного посилання на праву позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 177/525/17, у даному випадку є неспроможним.

З огляду на зазначене, при розгляді апеляційної скарги не встановлено неправильного застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права, які тягнуть за собою скасування постанови судді.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Станично-Луганського районного суду Луганської області від 18 серпня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Станично-Луганського районного суду Луганської області від 18 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук