Справа № 504/2678/20
Провадження № 3/504/61/21
П О С Т А Н О В А

05.01.2021смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенко В.К., розглянувши матеріали, які надійшли з Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянка України, працює по найму (відомості про укладення офіційного договору відсутні,

відсутні відомості про реєстрацію особи як СПД),

фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_1

ІПН у справі відсутній,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2020 ДОП Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області склав адміністративний протокол АПР18 № 653435, про те, що 17.08.2020 року о 13.00 год. за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Кремидівка, вул. Шевченка, 3, в магазині «Чайник» громадянка ОСОБА_1 в приміщенні магазину реалізовувала продукти під час карантину без засобу індивідуального захисту (маски), чим допустила порушення положень п.6.2. протоколу ОДА комісії з питань техногенно- екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №29 від 25.06.20.

Свою вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні ОСОБА_1 визнала, надала пояснення, що дійсно здійснювала реалізацію продуктів під час карантину перебуваючи без маски індивідуального захисту.

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області (Сафарова А.Ф.) від 31.08.2020 року матеріали повернуті на дооформлення до органу поліції.

Після повторного розподілу справ матеріали надійшли судді Барвенку В.К.

Дослідивши матеріали справи суддя дійшов до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Основними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, є, крім інших, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, за вказаних обставин, суд не має права з власної ініціативи, у будь-який спосіб збирати докази винуватості особи.

Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Вказані положення Конституції України поширюються і на доведення винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП.

Ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність запорушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами,та тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

До протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції повинні долучити докази, які можуть підтвердити факт вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

До протоколу додані:

Копія паспорту громадянки ОСОБА_1 , доказ реєстрації рапорту ДОП, рапорт ДОП, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, довідка за результатами розгляду матеріалів.

У протоколі відсутні посилання (записи) про застосування засобів фіксації правопорушення, покази свідків, тощо.

Отже суддя констатує, що окрім пояснення ОСОБА_1 відсутні будь- які докази факту правопорушення.

Разом із тим, суддя вважає надати оцінку факту визнання ОСОБА_1 своєї винуватості:

Суддя вважає, що сам факт визнання особою вини у інкримінованому правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена ВС у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 року у справі № 177/525/17.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Більш того, у протоколі не вказано частини статті 44-3 КУпАп відповідно суд позбавлений можливості взагалі вирішити питання кваліфікації правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 .

Відсутність правильно визначеної кваліфікації правопорушення у протоколі на думку суду так само свідчить про позбавлення особи можливості права на захист.

Крім того, у протоколі взагалі не вказано пункт, частину якого закону, нормативно правового акту, постанови КМУ, порушено ОСОБА_1 .

Суд не має права самостійно редагувати постанову, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Більш того, суддя звертає увагу, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями, інакше протилежне буде свідчити про порушення принципу правової визначеності.

Зокрема, слід звернути увагу, що у зібраних органом поліції матеріалі відсутні докази доведення до широкого кола суспільства змісту протоколу ОДА комісії з питань техногенно- екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №29 від 25.06.20.

Сама ж норма постанови КМУ делегувала повноваження контролю за використанням населенням засобів індивідуального захисту (масками) органам місцевого самоврядування.

Відтак, прийняте рішення органом місцевого самоврядування повинно було бути доведено широкому загалу, при цьому доказів цього не зібрано.

Провадження в справі правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, у тому числі, рішення про скасування постанови і закриття справи (ст. 293 КУпАП).

Судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 44-3, п.1 ч.1 ст.247, 283, 287 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3 КУпАП за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів від дня її винесення.

Суддя В.К. Барвенко