Справа № 504/3228/20
Провадження № 3/504/85/21
П О С Т А Н О В А

05.01.2021смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенко В.К., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, випробувальна лабораторія ПП «Татарбунарський центр техогляду транспорту № 16»,

фактично проживає та зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 127-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2020 року о 09.1 год. поліцейський УПП в Одеській області склав адміністративний протокол ДПР18 № 066994, зі змісту якого вбачається, що 03.08.2020 року о 12.10 год. ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, здійснив видачу документа про технічну справність транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю з порушенням порядку проведення перевірки технічного стану автомобіля.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

За положеннями ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, посадовою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , до нього не додано жодного доказу, окрім як зазначення в змісті протоколу, який підтверджував би той факт, що дана особа є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127-1 КУпАП - посадовою особою ПП «Татарбунарський центр техогляду транспорту № 16» ПП «Татарбунарський центр техогляду транспорту № 16» і саме він повинен нести відповідальність за правопорушення, суть якого викладена в протоколі.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia»,- заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд самостійно докази у справі не збирає, і функція переслідування особи суду не властива.

Таким чином відсутні докази вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Застосовуючи закріплений в ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який, передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь, суддя приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не доведена, що виключає його притягнення до адміністративної відповідальності за ст.127-1 КУпАП.

Вказане свідчить про відсутність складу правопорушення, що є підставою для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 24, 27, 33-35, 37, 38, 127-1 ч.1, 221, 283,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 127 -1 ч.1 КУпАП, - закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів від дня її винесення.

Суддя В.К. Барвенко