Справа № 206/5601/20
Провадження № 3/206/36/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.,

за участю секретаря Леонова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро матеріали які надійшли з яка надійшла з УПП в Дніпропетровської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в ТОВ «СМІТ», водієм, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

за участю: особи стосовно якої складено

протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

захисника-адвоката Онищенка Д.Ю.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу серії ГП №283514 від 03.12.2020, водій ОСОБА_1 , 03.12.2020 о 18 год. 30 хв. в м. Дніпро по вул. Молодогвардійська, керуючи автобусом марки MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів на міському маршруті № 22, понад встановленої кількості передбаченої технічним характеристикам, а саме перевозив 26 пасажирів, чим порушив вимоги п.п.9 п.10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, дії останнього співробітниками поліції кваліфіковано за ч.1 ст. 44-3 КУпАП. В судовому засідання ОСОБА_1 вину не визнав в повному обсязі, заперечував щодо обставин викладених в протоколі, оскільки на момент його перевірки співробітниками поліції пасажири яких він перевозив виходили з маршрутного таксі на зупинці, а інші пасажири заходили до автобуса, і в цей час співробітники поліції почали рахувати пасажирів, на його зауваження, що не всі пасажири вийшли з автобусу не реагували. З наведених підстав просив суд закрити справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що надав суду відповідну заяву. Захисник-адвокат Онищенко Д.Ю. просив закрити матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що надав суду відповідне клопотання. Суд, вислухавши особу стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , захисника-адвоката Онищенка Д.Ю. та дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015 визначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність.

Так, відповідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №283514 від 03.12.2020, ОСОБА_1 03.12.2020 о 18 год. 30 хв. в м. Дніпро по вул. Молодогвардійська, керуючи автобусом марки MERSEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів на міському маршруті № 22, понад встановленої кількості передбаченої технічним характеристикам, а саме перевозив 26 пасажирів, чим порушив вимоги п.п.9 п.10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, дії останнього співробітниками поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Диспозицією частини першої статті 44-3 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність громадян чи посадових осіб за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм.

Згідно із положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також приймаючи до уваги практику Європейського суду у справах «Лучанінова проти України», «Малофєева проти Росії» та інші, формулювання викладене у фабулі адміністративного протоколу слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого мас бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. За змістом ст. 279 КУпАП вбачається, що справа про адміністративне правопорушення підлягає судовому розгляду в межах обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови ВС/КАС по справі №813/2451/17 від 27.02.18 зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено лише допустимими доказами.

Згідно з до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Проте, матеріали справи не містять жодного належного доказу скоєння правопорушення ОСОБА_1 , а саме пояснень свідків, копії технічного паспорту транспортного засобу, документів, якими встановлено кількість сидячих місць в автобусі та кількість стоячих пасажирів та копії документів, які б підтверджували кількість пасажирів, які перебували в транспортному засобі на момент складання протоколу.

Як вбачається з правилами з надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176, передбачено вичерпний перелік обов`язків водія автобуса при перевезенні пасажирів, й будь-яких обов`язків покладених на водія стосовно контролю кількості пасажирів, даним Законом не передбачено.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо того, на кого і яким нормативно-правовим актом покладено обов`язок організації та контролю кількості пасажирів в транспортному засобі, та що саме в обов`язки водія ОСОБА_1 , як водія входить контроль кількості пасажирів.

Згідно з п.п. 2 п. 11 постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року, на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено зелений рівень епідемічної небезпеки, забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Проте до протоколу не долучено доказів на підтвердження запровадження станом на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 03.12.2020 року, зеленого рівня епідеміологічно небезпеки у м. Дніпрі, Дніпропетровської області, при тому, що диспозицією п. п. 2 п. 11 Постанови КМУ № 641, передбачена відповідальність за здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб лише у випадку установлення зеленого рівня епідемічної небезпеки.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинні керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, до складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, а тому з урахуванням вказаного рішення ЄСПЛ суд вважає, що фабула адміністративного протоколу не відповідає обставинам справи, усунення цих недоліків призведе до порушення ст. 6 Конвенції. Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

З цих підстав, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя О.В. Поштаренко