ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/51/21
Єдиний унікальний № 314/4250/20 Головуючий в 1-й інстанції Мануйлова Н.Ю.
Категорія - ст. 173-2 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участю захисника Радостєвої М.В., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Радостєвої М.В. на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_1 , в якій також порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду,

в с т а н о в и в:

постановою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт.

Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.

Як зазначено в постанові, 08.10.2020 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 280356, складений 17.09.2020 стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного протоколу ОСОБА_1 02.09.2020 по вул. Бочарова в м. Вільнянськ о 12 годині 00 хвилин влаштував сварку стосовно колишньої співмешканки ОСОБА_2 , ображав її, погрожував, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Радостєва М.В. просить поновити її строк на оскарження постанови суду з тих підстав, що вона тільки 20.11.2020 року уклала договір з ОСОБА_1 , і в неї не було достатньо часу на складання документів процесуального характеру, через що пропустила строк на апеляційне оскарження, вважає причини пропуску поважними. По суті справи зауважує, що в його діях відсутній склад вказаного правопорушення. Зауважує, в порушення вимог ст.283 КУпАП, суд в постанові не зазначив опис обставин, установлених під час розгляду справи, лише констатував зміст протоколу про адміністративне правопорушення та виклав пояснення потерпілої і свідків, які різняться за своїм змістом. Також в оскаржуваній постанові суд зазначає про те, що ОСОБА_1 вживав під час розмови з потерпілою нецензурну лайку, хоча він в судовому засідання ці дані не підтвердив. Крім того, судом не встановлено час події, так в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він влаштував сварку о 12-00 год., хоча з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що подія сталася о 8-00 год., що не заперечувала потерпіла, а свідок взагалі не назвав час. Пояснення потерпілої стосовно зустрічі в під`їзді не стосуються зазначених подій, оскільки трапилися в іншій день, задовго до 02.09.2020 року, на що суд не звернув увагу і не розмежував в постанові.

В оскаржувані постанові суд не зазначив в чому саме полягає насильство психологічного характеру, вчиненого ОСОБА_1 02.09.2020 року.

Таким чином, при винесенні суддею місцевого суду оскаржуваної постанови порушені принципи всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, не досліджено всіх фактичних обставин справи, що призвело до хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Також звертає увагу суду, що суд призначив максимальну кількість годин громадських робіт, що передбачено санкцією ч.1 ст.173-2 КУпАП. В той час в оскаржувані постанові суд зазначає, що обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Крім того, прізвище та ім`я правопорушника зазначено « ОСОБА_3 », хоча в паспорті громадянина України він записаний як « ОСОБА_3 ».

Просить поновити строк на оскарження постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.11.2020 року, скасувати її, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Посилання захисника Радостєвої М.В. про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді від 12.11.2020 року, є обґрунтованими.

З вищевказаного вбачається, що клопотання про поновлення строку засновано на законі, оскільки остання пропустила строк на апеляційне оскарження постанови від 12.11.2020 року з поважних причин, внаслідок чого цей строк підлягає поновленню.

Заслухавши в судовому засіданні захисника Радостєву М.В., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що подана апеляційна скарга підлягає не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП вину не визнав та зазначив, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності.

Однак, такі пояснення ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції сприймає критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважає таку позицію обраною лінією захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Так, як вбачається з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_2 у судовому засідання першої інстанції підтвердила обставини викладені в протоколі, зазначила, що 02.09.2020 вранці вона відводила дітей до школи, з нею був старший син ОСОБА_4 та малолітня донька. ОСОБА_1 підійшов до них, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, і почав говорити з донькою, яка злякалася та почала ховатися за матір. ОСОБА_2 зазначає, що зранку отримала від ОСОБА_1 смс-повідомлення, у якому він попередив, що чекає їх та попросив виходити. ОСОБА_1 почав підходити до неї, розмахувати руками, зачепив сонцезахисні окуляри, які були одягнені на ОСОБА_2 , та пошкодив їх. Старший син потерпілої попросив ОСОБА_1 відійти від них, на що той відповів, що син вже дорослий і пригрозив йому фізичною розправою. ОСОБА_1 весь час йшов за ними. Потім ОСОБА_4 син потерпілої, разом з молодшою донькою пішли до школи, а ОСОБА_2 залишилась чекати працівників поліції. Коли поліцейські приїхали, ОСОБА_1 також вів себе зухвало та нетактовно з ними. Близько 12 години ОСОБА_2 забрала зі школи доньку і пішла з нею додому, назустріч їм у під`їзді спускався ОСОБА_1 , який повідомив, що вона додому не потрапить. Потерпіла зазначає, що вже декілька разів ОСОБА_1 заливав двірний замок суперклеєм. Вона знову викликала працівників поліції. ОСОБА_2 пояснила, що такі стосунки між нею та ОСОБА_1 тривають близько останніх двох років, протягом яких вони разом не мешкають, а коли вони були в стосунках, то він часто ображав її та завдавав їй фізичного болю.

У судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_5 , 2005 року народження, пояснив, що потерпіла ОСОБА_2 є його матір`ю. 02.09.2020 він разом зі своєю мамою та молодшою сестрою йшли до школи, побачили біля під`їзду ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до них і сказав, що піде з ними разом до школи, на що ОСОБА_2 відповідала, що не потрібно цього робити, не треба ганьбити свою дитину. ОСОБА_1 почав простягати до потерпілої руки, ОСОБА_5 перешкоджав цьому. Однак ОСОБА_1 збив сонцезахисні окуляри, які були одягнені на ОСОБА_2 . Також свідок додав, що ОСОБА_1 неадекватна людина, він постійно дзвонить ОСОБА_2 та погрожує їй, має різкі коливання у настрої, оскільки може подзвонити та називати потерпілу лагідними словами, а потім починає ображати її.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджений дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ 280356 від 17.09.2020;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.09.2020;

- довідкою про результати розгляду ЄО № 7005;

- рапортом чергового поліцейського від 02.09.2020;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , а також поясненнями, наданими нею у судовому засіданні;

- поясненнями свідка, наданими у судовому засіданні.

У рішеннях ЄСПЛ по справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є голослівними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладенні на нього стягнення дотримані у повній мірі.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і інші доводи апелянта, вони не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи апелянта з приводу того, що прізвище та ім`я правопорушника зазначено « ОСОБА_3 », хоча в паспорті громадянина України він записаний як « ОСОБА_3 », на заслуговують на увагу, оскільки є не істотними та такими, що впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, тобто такими, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, бо є опискою, і з урахуванням інших доказів, які містяться в матеріалах справи, не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Радостєвої М.В. строк на апеляційне оскарження постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Радостєвої М.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2020 року, якою визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 314/4250/20