Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/46/21 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ст. 44-3 КУпАП суддя Подзігун Г.В.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В., розглянула клопотання захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 Драненка В.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

23.12.2020 р. від захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 Драненка В.В. надійшла апеляційна скарга на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року, яка містила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку, захисник Драненко В.В. зазначив, що постанова датована 11.12.2020 р., а отримана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності 14.12.2020 р.

Врахувавши заяву захисника Драненка В.В. про розгляд апеляційної скарги без його участі та участі його підзахисного, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, приходжу до наступного.

За вимогами ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про поновлення строку, суд виходить з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.97 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий розгляд судом, яке гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності.

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

В рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 р. зазначено, «що від судів вимагається вказувати підстави для поновлення права на оскарження судового рішення, однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки вказується на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що 10.12.2020 р. ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні у місцевому суді, та надав пояснення в обсязі, які вважав за необхідне. Цього ж дня суд видалився до нарадчої кімнати, повернувшись із якої оголосив постанову, роз`яснив її суть, порядок та строки її оскарження. Після чого, 15.12.2020 р. ОСОБА_1 вручено копію постанови.

Отже, за умови достатньої зацікавленості, ОСОБА_1 та його захисник Драненко В.В. мали час та можливість ознайомитись із текстом зазначеного судового рішення, та своєчасно реалізувати своє право на захист, шляхом його оскарження в апеляційному порядку, у встановлений законом строк.

Вказані обставини свідчать про те, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Драненко В.В., маючи реальну можливість реалізувати своє право на захист, у справі про адміністративне правопорушення, за складеним відносно ОСОБА_1 протоколом, подали апеляційну скаргу на постанову суду після закінчення строку на апеляційне оскарження. Будь-яких інших причин пропуску строку апеляційного оскарження, окрім наведених, в апеляційній скарзі не зазначено.

Враховуючи наведене, а також те, що діючим законодавством перебіг строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення пов`язаний не з моментом отримання її копії, а з днем винесення постанови суду, а також те, що ОСОБА_1 був присутній під час оголошення судового рішення та знав його зміст, апеляційний суд доходить висновку про відсутність поважних підстав для поновлення захиснику Драненку В.В. строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

відмовити захиснику особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 Драненку В.В. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала ОСОБА_2 .

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва