ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/19/21 Справа № 188/960/20 Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., за участю представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Корсуновського П.Ю., потерпілого ОСОБА_2 , його законного представника ОСОБА_3 , та представника потерпілого, адвоката Грачова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

За цією постановою суду провадження у справі щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності.

У постанові суду в мотивувальній частині зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення БД №038848 від 29 червня 2020 року водій ОСОБА_1 28.06.2020 року о 21 годині 49 хвилин в смт. Петропавлівка на вулиці Героїв України, виїжджаючи з парковки на автомобілі Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , перед початком руху та зміною напрямку руху, не переконалася, що це буде безпечно для інших учасників руху, не надала переваги в русі мотоциклу «Geon-230» державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого сталось зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками.

Суд дійшов висновку, що на дату судового розгляду з дня виявлення правопорушення пройшло більше трьох місяців, відповідно до ст. 38 КУпАП на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не може бути накладене, згідно п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, що дає підстави стверджувати про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи. Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження судового рішення; постанову скасувати та закрити провадження щодо неї на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення посилається на те, що в судове засідання, призначене на 07 жовтня 2020 року її повідомлено не було, копію постанови 21.10.2020 року судом було направлено на її адресу, отримано нею лише 30.10.2020 року та 06.11.2020 року подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що відповідно до схеми місця ДТП, яка підписана учасниками ДТП, місце зіткнення відбулось на прилеглій території, а отже посилання інспектора щодо порушення п. 10.2 Правил дорожнього руху є безпідставними, оскільки рухаючись по прилеглій території у тому числі стоянці, парковкі та починаючи рух, водії транспортних засобів повинні керуватися п. 2.3 б, п.10.1, п. 10.11 та п. 12.3 ПДР, про порушення яких водієм ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено.

Вказує, що згідно висновку експерта № 19/104-9/2д/49 від 11.09.2020 року, в діях водія транспортного засобу Chevrolet Lacetti н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачається не відповідності вимогам ПДР, які б знаходились в причинному зв`язку з даною пригодою.

Зазначає в апеляції, що відповідно до матеріалів справи Chevrolet Lacetti водії керуючи транспортними засобами рухались по прилеглій території і в місці зіткнення не перетнули її межі, а отже в першу чергу повинні були керуватись положеннями п.10.11 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, у разу, коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортних засіб наближається з правого боку.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , адвокат Грачов М.С. в інтересах ОСОБА_2 надав пояснення та додаткові пояснення, де заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на відеозапис події ДТП згідно якого видно, що мотоцикл виїхав з території паркування, повернув праворуч на вул. Соборну і продовжив рух по правому краю проїзної частини вулиці, був в русі 3-4 сек., як із-за , стоячого автомобіля виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1 і сталося зіткнення з мотоциклом, через декілька секунд до місця ДТП під`їхав мотоцикл під керуванням свідка ОСОБА_4 . За ствердженнями адвоката, на даному відео зафіксовано, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 розпочав рух із-за стоячого автомобіля, коли мотоцикл вже декілька секунд рухався по вулиці Соборна, і що, на його думку, спростовує показання ОСОБА_1 , що зіткнення відбулося на території паркування і, що саме мотоцикл вдарив автомобіль в його ліву передню частину.

Адвокат в поясненнях наголошує, що за показами ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_5 автомобіль вдарив мотоцикл в середню частину, що зафіксовано при огляді місця події і також на фото-, пошкодження мотоцикла в середній правій частині мотоцикла, пошкоджено пластмасову накладку банку, справа пошкоджено щуп, гальмівну нотку, та підніжка справа. Також ОСОБА_2 отримав травму правої ноги. Вказує, що працівники поліції при складанні схеми зафіксували положення мотоцикла та автомобіля, коли вони вже були прибрані з місця зіткнення, і автомобіль вже від`їхав після ДТП назад.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 , в попередньому судовому засіданні, та її захисник адвокат Корсуновський П.Ю. підтримали своє клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення та вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_2 , його законний представник ОСОБА_3 та представник потерпілого адвокат Грачов М.С - заперечували проти задоволення клопотання про поновлення строку та апеляційних вимог ОСОБА_1 , просили відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши сторони, їх адвокатів, заслухавши свідків, дослідивши докази матеріалів справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх із викладеними доводами апеляції, вважаю вимоги апеляції такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, вважаю за необхідне його задовольнити, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання саме 07 жовтня 2020 року, а копія постанови на її адресу направлена судом першої інстанції 21 жовтня 2020 року, тому, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, та вважаю необхідним задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Проте, апеляційний суд звертає увагу, що як слідує з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався, та дійшов хибного висновку про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи.

Так, за вимогами зазначеної вище ст. 280 КУпАП, суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і тільки після цього вирішується питання про накладення стягнення.

Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання від 12.08.2020 року адвоката Руденка О.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, яке судом не розглянуто.

Отже, не з`ясувавши чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та не розглянувши клопотання адвоката, суд порушив вказанні вище норми закону та фактично не здійснив правосуддя.

Окрім цього, слід зауважити, що згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З наведеної норми закону слідує, що для закриття провадження по справі суд має встановити наявність чи відсутність ряду обставин, зокрема, факту вчинення правопорушення особою, що його вчинила та її вини в цьому, часу вчинення, тощо.

При цьому, хоча суд першої інстанції і правильно з`ясував факт спливу строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно ст. 38 КУпАП, однак встановлення такої обставини, чи винна особа у скоєнні правопорушення, за яким відкрите провадження, є необхідною передумовою для прийняття рішення про закриття провадження за п. 7 ст. 247 КУпАП. Також, у відповідності до положень ст. 283 КУпАП усі обставини, встановлені при розгляді справи, мають бути зазначені в постанові суду, що судом також не було здійснено, оскільки суд лише послався на протокол про адміністративне правопорушення, де викладені обставини його вчинення.

Зі змісту норм ст. ст. 38, 247 КУпАП слідує, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення). При цьому, в аспекті аналізу положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд повинен встановити обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також наявність вини особи у його вчиненні не дивлячись на сплив строку, встановленого ст. 38 КУпАП, яка виключає можливість накладення стягнення, а ніяк не звільнення від відповідальності.

Відповідно до висновку, що міститься у постанові Верховного Суду у справі № 927/623/18 від 16 квітня 2019 року, правого аналізу положень статі 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадках наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на це поєднання закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення не є взаємовиключним рішенням, як на це вказано судом першої інстанції в оскаржуваній постанові в її мотивувальній частині.

Матеріалами справи підтверджено, що приймаючи рішення про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції обставини доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, всупереч зазначеним вимогам, не з`ясував.

Разом з тим, з доводами апеляції щодо невинуватості ОСОБА_1 в вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і вимогами про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, апеляційний суд також не погоджується, оскільки такі доводи повністю суперечать обставинам викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення і не узгоджуються з показами свідків, допитаних в суді апеляційної інстанції та з доказами наявними в матеріалах справи.

Так, за ствердженнями ОСОБА_1 , місце зіткнення мало місце на стоянці, і мотоцикл під керуванням неповнолітнього ОСОБА_2 виїхав зі стоянки за машиною, яка стояла від неї на стоянці з лівої сторони, і тому саме мотоцикл вдарив її автомобіль, а не вона мотоцикл, що на її думку виключає порушення нею п.10.2 Правил дорожнього руху України ( далі ПДР), що їй інкримінується, так як за її позицією вона не перетинала проїзну частину, і що саме мотоцикл під керуванням ОСОБА_2 не надав їй перевагу в русі відповідно до п.10.11 Правил дорожнього руху.

Проте такі ствердження спростовуються показами потерпілого ОСОБА_2 , відповідно до яких, мотоцикл за кермом якого він був вже рухався по вул. Соборна коли, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виїжджав зі стоянки і здійснив наїзд на мотоцикл з пасажиром передньою лівою частиною автомобіля. Удар мав місце посередині мотоцикла, де знаходиться мотор.

Згідно п.10.2 ПДР, виїжджаючи на дорогу, у даному випадку з місць стоянки, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній.

В судовому засіданні допитані свідки: ОСОБА_5 , із показів якого слідує, що він був пасажиром мотоциклу, яким керував ОСОБА_2 . В день події вони виїжджали з парковки на вул. Соборна у напрямку вул. Миру, дивились вліво на проїжджу частину, коли рухалися вже по вул. Соборна з-за автомобіля Рено, який знаходився на парковці, виїхав автомобіль Шевроле Лачетті червоного кольору, який вдарив їх у праву сторону мотоцикла по середині, де знаходився мотор, через що вони впали.

За показами свідка ОСОБА_4 , 28.06.2020 року близько 22 години він їхав на власному мопеді по вул. Героїв України в напрямку вул. Соборної. Зупинився на перехресті. Перед ним з правої сторони виїжджав мотоцикл, на вул. Соборна і його, коли він вже рухався по вулиці вдарив автомобіль червоного кольору, яким керувала водій жінка, який виїжджав з парковки. Місце зіткнення було вже на вулиці Соборна. Він зразу зупинився, знав потерпілого, спитав як хлопці себе почувають, допоміг убрати мотоцикл з проїжджої частини вулиці на стоянку, і водій- жінка автомобіля, який збив хлопців метра на два здала після зіткнення назад на місце стоянки, ще до приїзду поліції. Автомобіль червоного кольору передньою лівою частиною вдарив в праву передню частині мотоциклу по середині. Зіткнення автомобіля та мотоцикла відбулося в крайній правій проїжджій його частині.

Покази потерпілого та свідків узгоджуються між собою і підтверджуються: оглянутим в судовому засіданні апеляційної інстанції відеозаписом на якому зафіксовано момент ДТП, і де автомобіль рухався зі стоянки та схемою місця ДТП, і фототаблицями, де зазначені пошкодження транспортних засобів, що об`єктивно також узгоджується з показами потерпілого та свідків.

Таким чином, наведені обставини спростовують позицію ОСОБА_1 , викладену нею в апеляції щодо її невинуватості у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а тому підстав для закриття провадження у справі з мотивів наведених в апеляції апеляційний суд не вбачає.

При цьому, апеляційний суд, позбавлений можливості скасувати оскаржувану постанову судді, оскільки відповідно до вимог ч.8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд зобов`язаний прийняти нову постанову, яку у даному випадку прийняти є також неможливим.

Так, за вимогами ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Однак, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до переконання, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

За нормами кримінального процесуального Кодексу України (ст. 404 КПК), без апеляційного поводу, за межами апеляційних вимог, не можна приймати рішення, які погіршують становище особи, яка притягується до відповідальності.

Таким чином, згідно вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, тому, враховуючи відсутність апеляційного поводу щодо погіршення становища особи, що притягується до адміністративної відповідальності, так як відсутні апеляції з цього приводу інших осіб, вимоги апеляції ОСОБА_1 , згідно вище наведених висновків не підлягають задоволенню, суд апеляційної інстанції, у даному випадку позбавлений можливості прийняти своє рішення вирішивши питання про винуватість ОСОБА_1 , оскільки таке рішення є погіршенням становища останньої.

На підставі викладеного, вважаю найбільш прийнятним, у даному випадку є рішення про відмову в задоволенні апеляції і залишення оскаржуваної постанови судді без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області - задовольнити, та поновити його.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Кононенко