26.01.2021 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/19/21
Провадження № 3/533/21/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року селище Козельщина

Суддя Козельщинського районного суду Полтавської області Козир В.П., за участю секретаря судового засідання Кругловецького Ю.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: село Приліпка, Козельщинський район, Полтавська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності протягом року не притягувалася,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 175, складеного 26.11.2020 помічником лікаря епідеміолога відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Козельщинського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області Чирвою Яною Євгеніївною, 26 листопада 2020 року об 10 годині 40 хвилин в магазині фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено порушення, а саме: відсутнє місце для дезінфекції рук відвідувачів; продавець ОСОБА_2 не проводить температурний скринінг перед початком роботи; відсутнє маркування для перебування в черзі для дотримання дистанції 1,5 метри; на момент перевірки продавець була без одноразових рукавичок; в окремому приміщені не розміщений рукомийник; відсутні одноразові паперові рушники; продавець після миття рук користується рушником багаторазового використання; в магазині відсутній окремий контейнер (урна) з кришкою та одноразовим поліетиленовим пакетом для використаних засобів індивідуального захисту з подальшою утилізацією, продавець викидає використані засоби індивідуального захисту в картонну коробку; записи щодо прибирання ведуться не систематично.

Таким чином, згідно протоколу, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушено п .п. 1 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами); п. 1, п. 2 абз. 2, п. 4, п. 7 абз. 1, п. 8 абз. 1, абз. 3, абз. 2 «Тимчасових рекомендацій щодо організацій протиепідемічних заходів, при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 № 17.

У судове засідання 26.01.2021 громадянка ОСОБА_1 з`явилася, вину свою визнала, щиро каялася, надала пояснення, згідно яких усі недоліки, зазначені їй у акті перевірки дотримання санітарного законодавства від 26.11.2020, усунула, в подальшому зобов`язувалася дотримуватися вимог законодавства.

Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, проаналізувавши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшла такого висновку.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

За ст. 245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ст. 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №1000-IX від 06.11.2020 внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема статтю 44-3 доповнено частиною другою.

Адміністративну відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачено за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тобто ч.1 ст.44-3КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнюють норму ч.1 ст.44-3КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

У провину ОСОБА_1 ставиться порушення пп. 1 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (надалі ПКМУ № 641) , яким на території України на період дії карантину забороняється: 1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно (у редакції, чинній станом на дату складення протоколу).

Між тим опис складу правопорушення, зазначений у протоколі, обставин перебування ФОП ОСОБА_1 або іншими особами (продавцями) у приміщенні магазину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - не містить.

Зазначаючи про порушення особою пп. 1 п. 10 ПКМУ № 641, особа, що склала протокол виклала суть адміністративного правопорушення так: «відсутнє місце для дезінфекції рук відвідувачів; продавець ОСОБА_2 не проводить температурний скринінг перед початком роботи; відсутнє маркування для перебування в черзі для дотримання дистанції 1,5 метри; на момент перевірки продавець була без одноразових рукавичок; в окремому приміщені не розміщений рукомийник; відсутні одноразові паперові рушники; продавець після миття рук користується рушником багаторазового використання; в магазині відсутній окремий контейнер (урна) з кришкою та подальшою утилізацією, продавець викиодноразовим поліетиленовим пакетом для використаних засобів індивідуального захисту здає використані засоби індивідуального захисту в картонну коробку; записи щодо прибирання ведуться не систематично".

Проте, норма ПКМУ (пп. 1 п. 10), на яку йде посилання у протоколі не містить такої заборони чи припису.

Суд наголошує, що не вправі самостійно змінювати фабулу адміністративного правопорушення, на чому наголошував ЄСПЛ у своїй сталій практиці, так само як й переймати на себе функцію сторони обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Невірне (помилкове) зазначення посадовою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, норми (підпункту, пункту, частини, статті тощо) нормативно-правового акту, у якому описано склад правопорушення, суддя тлумачить на користь особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та зазначає, що саме по собі беззаперечне визнання вини особою та здійснення нею усіх необхідних заходів з метою приведення власної діяльності у відповідність до приписів, здійсненних контролюючим органом, не може бути доказом вини особи у суді та підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за порушення, факт вчинення з матеріалів справи не вбачається.

Щодо посилань у протоколі на порушення ФОП ОСОБА_1 п. 1, п. 2 абз. 2, п. 4, п. 7 абз. 1, п. 8 абз. 1, абз. 3, абз. 2 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), затверджених постановою головного державного санітарного лікаря України №17 від 9.05.2020 (надалі Тимчасові рекомендації) суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

За таких обставин, посилання на порушення особою п. 1, п. 2 абз. 2, п. 4, п. 7 абз. 1, п. 8 абз. 1, абз. 3, абз. 2 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), затверджених постановою головного державного санітарного лікаря України №17 від 9.05.2020, на думку суду, є безпідставними.

Так, у статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року( зі змінами) визначено, що карантин - це адміністративні та медико - санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Згідно зі ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року(із змінами), карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути до ведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Указом Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» № 493/92 від 03.10.1992 передбачено, що нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 (надалі - Положення), державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Відповідно до пункту 4 Положення, державна реєстрація нормативно-правового акту полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення, ФОП ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимог п. 1, п. 2 абз. 2, п. 4, п. 7 абз. 1, п. 8 абз. 1, абз. 3, абз. 2 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України №17 від 09.05.2020.

Однак постанова Головного державного санітарного лікаря України №17 від 9.05.2020, якою затверджено Тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), не зареєстрована у встановленому законом порядку, передбаченому для нормативно-правових актів, а тому не є актом законодавства. Крім того, носить рекомендаційний характер, що підтверджується змістом Тимчасових рекомендацій.

Таким чином, недотримання особо таких Тимчасових рекомендацій не може тягти за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст. 44-3 КУпАП. Такий висновок викладено у постанові Полтавського апеляційного суду від 18.01.2021 у справі № 554/8627/20.

У відповідності до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суддя зауважує, що обов`язок доказування покладається саме на особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, не доведена під час судового розгляду, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що нею було порушено правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, передбачені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У зв`язку з цим, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, як того вимагає ст. 252 КУпАП, приходжу до переконання, що в діях ОСОБА_1 не вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження щодо притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ч. 1 ст. 44-3, п. 1 ч. 1 ст. 247, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.П. Козир