ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/454/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., захисника ОСОБА_1 - адвоката Поліканова А.М., а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Саєнка М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , а також захисника ОСОБА_1 - адвоката Поліканова А.М. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року, стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1982 року народження, громадянка України, мешканка м. Харкова,

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Крім того, цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, мешканкам. Харкова,

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 08.09.2020 о 18 год 33 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, по вул. Барабашова, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на її зміну, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Peugeot 301», д.н.з. НОМЕР_2 , який повертав ліворуч. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

08.09.2020 о 18 год 33 хв ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Peugeot 301», д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 4, при зміні напрямку руху, не впевнилася в безпечності маневру, та скоїла зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався прямо по головній дорозі. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2020 року скасувати в частині притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у виді штрафу, скасувати судовий збір, стягнутий з неї в дохід держави і прийняти нову постанову, якою визнати незаконним складений протокол стосовно неї, а в іншій частині судову постанову залишити без змін.

Посилається на те, що стосовно неї протокол склали працівники поліції майже через місяць після виникнення дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що у цій ДТП винувата ОСОБА_1 . Вказує, що працівники поліції оглядали відео з її реєстратора та не вбачали в її діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що працівники поліції порушили вимоги чинного законодавства під час складання протоколу стосовно неї.

Також, апеляційну скаргу подав захисник ОСОБА_1 - адвокат Поліканов А.М., який просив постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2020 року скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом по головній дорозі прямо, а ОСОБА_2 здійснювала поворот ліворуч перетинаючи саме полосу руху ОСОБА_1 .Зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутні порушення Правил дорожнього руху України. Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення працівниками поліції не зазначено, який саме підпункт п. 2.3 було порушено ОСОБА_1 . Також посилається, що суд першої інстанції відмовив у проведенні авто технічної експертизи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_2 в повному обсязі та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника Поліканова А.М., а також думку захисника Поліканова А.М., який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Поліканов А.М, заявив клопотання про проведення автотехнічної експертизи у цій справі. Суд апеляційної інстанції вважає, що проведення такого експертного дослідження є недоцільним, оскільки обсяг наявних відомостей в справі є достатнім для перегляду судової постанови та прийняття рішення по справі, виходячи з доводів та вимог, які містяться в поданих апеляційних скаргах.

Оцінка доводів апелянтів, виходячи з їх змісту, не викликає необхідності застосування спеціальних технічних знань.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі стверджує, що протокол стосовно неї складений майже через місяць після події ДТП, що свідчить про незаконність дій працівників поліції.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 254 КУпАП вбачається, що протокол про адімінстраивне правопорушення складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вичнила правопорушення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції Веретько А.С. повідомив, що ним, а також його напарником у день виникнення ДТП не було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , оскільки вони не вбачали що в її діях є порушення Правил дорожнього руху України.

Однак, згодом інспектор поліції Стогній В.В. встановив в діях ОСОБА_2 наявність порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України та 02.10.2020 року невідкладно, одразу після виявлення особи, склав стосовно неї протокол про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що твердження ОСОБА_2 та її захисника про те, що працівники поліції під час складання протоколу стосовно неї діяли незаконно є не обґрунтованим, та розцінюється як обраний спосіб захисту, оскільки ці дії працівників поліції ані ОСОБА_2 ані її захисник Саєнко М.В. не оскаржувалися у встановленому законом порядку, тобто заінтересовані особи не звертались до суду із скаргами у порядку, передбаченому КАС України, а також не подавали скарг до їхнього керівництва або до правоохоронних органів.

Крім того, відповідно до складеного стосовно ОСОБА_2 протоколу вбачається, що вона порушила п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до положень п.10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомила, що має посвідчення водія з 2013 року та знає Правила дорожнього руху України. 08.09.2020 року вона дійсно керувала транспортним засобом та мала намір здійснити поворот ліворуч, перетинаючи при цьому декілька смуг, по яких рухались автомобілі у зустрічному напрямку. Під`їхавши до місця для повороту, вона увімкнула покажчик повороту ліворуч та побачивши, що її пропускають автомобілі, які рухались назустріч - почала здійснювати поворот. Перетнувши першу смугу руху автомобілів, які рухались назустріч, на другій полосі смуги сталась ДТП. З відомостями, які зафіксовані у схемі місця ДТП погоджувалась. Зазначила, що при здійсненні маневру - повороту ліворуч на другорядну дорогу через смуги зустрічного руху повинна була переконатись, що це буде безпечним. Зазначає, що її пропускали автомобілі зустрічного руху і вона виконувала маневр, однак із за великих габаритів одного з автомобілів, який її пропускав не бачила, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався назустріч. Тобто цей габаритний автомобіль - мікроавтобус здійснював їй перешкоду у обзорі проїжджої частини зустрічних смуг руху.

В матеріалах справи наявний відеозапис події ДТП за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З відомостей цього відеозапису вбачається, що запис здійснювався на відеореєстратор автомобіля ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції це підтвердила.

Аналізуючи відомості цього відеозапису, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 під час здійснення повороту ліворуч через смуги зустрічного напрямку руху не врахувала потенційну можливість наявності руху автомобілів, які рухались по крайній правій смузі, маючи перевагу у русі, огляд якої загороджував мікроавтобус, що вимушено зупинився, пропускаючи автомобіль під керуванням ОСОБА_2 .

Тобто, ОСОБА_2 здійснюючи маневр - поворот ліворуч, повинна була переконатись, що крайня права полоса руху для автомобілів, які рухались назустріч їй і мали пріоритет у русі, вільна і тільки тоді продовжувати завершення маневру повороту.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведене, внаслідок чого дійшов помилкового рішення про винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 та її захисник не навели переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Твердження ОСОБА_2 та захисника Саєнка М.В. про те, що у ОСОБА_1 не було страхового полісу, що обтяжило наслідки ДТП, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки це твердження апелянта містить припущення. Апелянт вважає, що якщо б у ОСОБА_1 був наявний страховий поліс, то вони скористались би правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд дійшов висновку, що це твердження є необґрунтованим, оскільки відомості матеріалів справи не містять, а захисник Поліканов А.М. в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції жодного разу не повідомляв про те, що ОСОБА_1 визнає себе винною у скоєнні ДТП, а заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, про що йдеться в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , обумовлює визнання обоюдної вини учасників ДТП.

Поряд з цим, відповідно до вимог п.11.2 Правил дорожнього руху України, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до наявних у справі відомостей, в тому числі і відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався з дотриманням вимог п. 11.2 Правил дорожнього руху України по крайній правій смузі свого руху, що також не заперечувала і ОСОБА_2 .

Відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що перед автомобілем ОСОБА_1 інші транспортні засоби не рухались.

Інспектор поліції, який складав протокол стосовно ОСОБА_1 , в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції також повідомив, що доказів на підтвердження того, що перед автомобілем ОСОБА_1 рухались інші автомобілі у нього не було.

Таким чином апеляційний суд дійшов висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_1 п.13.1 ПДР України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні відомості на підтвердження цього порушення.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції, який складав протокол стосовно ОСОБА_1 пояснив, що ані ним, ані його напарником не встановлювалась швидкість руху автомобілю під керуванням ОСОБА_1 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечувала того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався зі швидкістю, яка не перевищувала допустиму швидкість на цій ділянці руху в крайній правій смузі свого руху.

Аналізуючи схему місця ДТП (арк. 3) вбачається, що сліди зсуву автомобіля під керуванням ОСОБА_2 відсутні, що свідчить про те, що після зіткнення автомобілі залишись на місці.

Також відповідно до відомостей відеозапису події вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зіткнувся із автомобілем під керуванням ОСОБА_2 та під час зіткнення автомобілі відразу зупинились.

Ці пояснення працівника поліції, відомості схеми місця ДТП та відеозапису об`єктивно свідчать про невелику швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 порушення п. 12.1 ПДР України є необґрунтованим, оскільки матеріали справи, з урахуванням пояснень інспектора поліції, не містять будь-яких фактичних відомостей, які свідчать про перевищення ОСОБА_1 допустимої швидкості руху на цій ділянці автошляху.

До того ж, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення зазначив, що рішення про складання протоколу стосовно ОСОБА_1 приймалось лише з урахуванням того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зіткнувся з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Ці пояснення свідчать про наявність суперечностей з боку працівників поліції щодо наявності в діях ОСОБА_1 порушень п.п. 12.1 та 13.1. ПДР України, а відповідно до чинного законодавства усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Вказане підтверджується, аналізом п.2.3 Правил дорожнього руху України, апеляційний суд вбачає, що цей пункт містить вісім підпунктів. З відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що працівником поліції не зафіксовано у цьому протоколі який саме підпункт п. 2.3. ПДР України порушено ОСОБА_1 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції, який складав цей протокол повідомив, що він зазначив саме п. 2.3 без зазначення підпункту, розраховуючи, що саме суд прийме остаточне рішення щодо того, який підпункт порушено водієм.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що працівником поліції не було зазначено в протоколі конкретно який саме підпункт п. 2.3 ПДР України порушено ОСОБА_1 , на що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 280 КУпАП, не звернув уваги та передчасно встановив наявність в її діях порушення саме цього пункту ПДР України.

Отже, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_2 п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.10.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання останньої на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Крім того, належить частково задоволити апеляційну скаргу захисника Поліканова А.М., що обумовлено, тим, що за наслідками апеляційного перегляду в діях ОСОБА_1 встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, однак подія ДТП ані учасниками цієї пригоди, ані захисниками не оспорюється, а тому провадження стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника Поліканова А.М. задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2020 року змінити, скасувавши її в частині визнання виною ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В решті постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Суддя С.К. Шабельніков