1Справа № 335/9893/20 3/335/181/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

18 січня 2021 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за протоколом серії АА № 087604 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ТДВ Автопарк, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 13.11.2020 о 07.25 год., в м. Запоріжжі, Вознесенівський район, по пр. Соборний, буд. 149, зупинено транспортний засіб БОГДАН А-09202, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за маршрутом № 55 перевозив пасажирів в кількості, більшій на п`ять пасажирів, ніж передбачено технічними характеристиками ТЗ, визначеними в реєстраційних документах на вказаний ТЗ, чим порушив вимоги п. 11 п.п. 2 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 (зі змінами), чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надходило. За таких обставин, та враховуючи, що його участь у розгляді даної справи відповідно до ст. 268 КУпАП не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На суд покладений обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно з п.п. 2 п. 11 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV- 2» передбачено, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій встановлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

В протоколі від 13.11.2020 зазначено про те, що ОСОБА_1 , як водій здійснював перевезення пасажирів за маршрутом № 55 в кількості, більшій на п`ять пасажирів, ніж передбачено технічними характеристиками ТЗ, визначеними в реєстраційних документах на вказаний ТЗ, чим порушив вимоги п. 11 п.п. 2 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 (зі змінами

Однак, в протоколі не зазначено відомостей про технічні характеристики транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , і реєстраційні документи на цей транспортний засіб, на підставі яких можна зробити висновок про дозволену для перевезення кількість пасажирів.

Доказів щодо кількості пасажирів, які перевозив ОСОБА_1 до матеріалів справи працівниками поліції не долучено.

При цьому, суд не може взяти до уваги відеозапис, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, який нібито підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки з нього також не можливо встановити кількість пасажирів, які знаходяться в транспортному засобі.

Поліція на виконання вимог ст. 255 КУпАП мала можливість відібрати у пасажирів, які перебували в салоні автобусу на момент зупинки понад встановлену кількість сидінь для пасажирів, письмові пояснення таких свідків на підтвердження причетності ОСОБА_1 до діяння, відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП.

Також, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Щодо рапорту поліцейського, то слід зазначити, що хоча в ньому і зазначено, що ОСОБА_1 , перевозив пасажирів в кількості, більшій на п`ять пасажирів, ніж передбачено технічними характеристиками ТЗ, визначеними в реєстраційних документах на вказаний ТЗ, чим порушив вимоги п. 11 п.п. 2 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 (зі змінами), однак суд також відмічає, що в розумінні правової позиції, висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 по справі № 489/4827/16а слідує, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю, а тому і рапорт, який був складений командиром роти 1 батальйону 1 УПП в Запорізькій області ДПП не можна вважати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Будь-яких інших доказів які б підтвердили протиправність діяння, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суду не надано.

Крім того, положення п.п. 2 п. 11 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV- 2» передбачає на період карантину не заборону керування пасажирським транспортом, що здійснював ОСОБА_1 , а заборону здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, що здійснює суб`єкт господарювання перевізник.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , будучи водієм маршрутного таксі № 55 при здійсненні регулярних перевезень пасажирів у режимі маршрутного таксі в якості найманого працівника не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП.

Обов`язки ОСОБА_1 як водія визначені п. 147 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 і до них не належить контроль кількості пасажирів, відповідно такий контроль має організовувати суб`єкт, який організовує та надає послуги з перевезення пасажирів або держава як суб`єкт, який встановлює порядок.

Суддя враховує, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), суд приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, отже, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме: ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що судом не встановлено факту здійснення перевезення ОСОБА_1 пасажирів у маршрутному таксі за № 55, у кількості, що перевищує граничну допустиму згідно Постанови КМУ № 641, оскільки не здобуто доказів допустимої кількості пасажирів в частині кількості місць для сидіння згідно технічних характеристик транспортного засобу, а також органом поліції не доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, у зв`язку із чим вважаю, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247, ст. 44-3 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим або його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги та може бути звернута до виконання протягом трьох місяців.

Суддя І.П. Соболєва