ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/7652/21 Головуючий в 1 інст. Ковальова Ю.В.
Провадження № 33/807/772/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. ч.1 ст. 173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Діденка В.Є, потерпілої ОСОБА_2 , її представника адвоката Савчук О.О., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 6 жовтня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у дохід держави в розмірі 170,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 гривень, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 05.08.2021 приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, хапав за руки та тягнув колишню дружину ОСОБА_2 у присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження, яка є дитиною свідком (очевидцем насильства), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції відносно нього скасувати та закрити адміністративне провадження.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що суд першої інстанції виніс судове рішення з порушенням норм процесуального права і невірно застосував матеріальні норми, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, при цьому суд лише формально підійшов до встановлення обставин справи, не перевіривши наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та не врахувавши його пояснення.

Зазначає, що під час складання матеріалів працівниками поліції не були долучені його пояснення, в яких він вказав, що він не вчиняв насильство, не принижував гідність колишньої дружини. Наявність таких пояснень вбачається з відеозапису долученого до справи.

За змістом постанови не зазначені та не конкретизовано його дії, які підпадають під ознаки домашнього насильства, що виключає наявність об`єктивної сторони за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказує, що слід критично відноситися до показів потерпілих, оскільки вони є заінтересованими особами, їх покази беззаперечно не підтверджують, що він вчинив дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Наголошує, що письмові пояснення дитини та її пояснення в суді, слід також визнати неналежними доказами насильства, оскільки такі пояснення були відібрані в присутності матерії, а не в присутності іншого законного представника, педагога чи представника органу опіки та піклування.

Інші докази, а саме форма оцінки ризиків не несуть в собі прямих доказів, які могли поза розумним сумнівом підтверджувати його вину.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Діденка В.Є, потерпілої ОСОБА_2 , її представника адвоката Савчук О.О., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчинені особою за одне з вище перелічених порушень.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Враховуючи матеріали справи та надаючи їм належну правову оцінку, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні підтверджується рядом доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 5 серпня 2021 року (а.с.1), яким вказано, що ОСОБА_1 , 5 серпня 2021 року о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, хапав за руки та тягнув колишню дружину ОСОБА_2 у присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження, яка є дитиною свідком (очевидцем насильства); протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та нішу подію від 5 серпня 2021 року (а.с.3), з якого вбачається, що колишній чоловік ОСОБА_1 силою проник до квартири, погрожував фізичною розправою предметом, який схожий на ніж, виражається в сторону потерпілої нецензурною лайкою. Очевидцем подій була неповнолітня дитина ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 (а.с.4), в яких вона зазначила, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняє домашнє насильство, на що вона викликала поліцію. 5 серпня 2021 року у вечірній час, вона знаходилась дома разом з дитиною, 2011 року народження. Приблизно о 16 годині 30 хвилин до квартири почав силою ломитися її колишній чоловік ОСОБА_1 , зламував двері ножем. Після того, як він силою увійшов до помешкання він почав неї погрожувати фізичною розправою, нецензурно висловлювався в сторону потерпілої, хватав за руки. Через деякий час потерпіла змогла викликати поліцію. Очевидцем події була її дитина 2011 року народження; письмові пояснення очевидця події ОСОБА_3 (а.с.5), яка пояснила, що її батько зламав двері квартири та став погружати матері фізичною розправою, нецензурно висловлювався; формою оцінки ризику домашнього насильства, відносно ОСОБА_2 (а.с.6), з якої вбачається, що існують об`єктивні фактори небезпеки для постраждалої: кривдник фізично погрожує постраждалій; допускав побиття її; допускав спроби душити або передавлювати їй горло; допускає, що кривдник може вбити її або дітей; кривдник схильний до ревнощів; кривдник переслідував її; кривдник має алкогольну залежність або зловживає алкогольними напоями; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника (а.с.7), який в судовому порядку не був скасований. Вказаний припис встановлює тимчасове обмеження ОСОБА_1 щодо дій, які впливають на ОСОБА_2 ; формою оцінки ризику домашнього насильства, відносно ОСОБА_3 (а.с.8), яким існують об`єктивні фактори небезпеки для неї: кривдник фізично погрожував постраждалій; допускав побиття її; допускав спроби душити або передавлювати їй горло; допускає, що кривдник може вбити її або дітей; кривдник схильний до ревнощів; кривдник переслідував її; кривдник має алкогольну залежність або зловживає алкогольними напоями; поведінка кривдника вплинула на безпеку особи; кривдник утримував постраждалу особу або її дітей проти її волі; постраждала особа або її діти є економічно залежними від кривдника; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника (а.с.9), який в судовому порядку не був скасований. Вказаний припис встановлює ОСОБА_1 тимчасове обмеження у діях відносно дитини ОСОБА_3 ; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника (а.с.37), який не був в судовому порядку скасований. Вказаний припис підтверджує те, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняє дії, за які працівники поліції виносять, як тимчасовий заходи для захисту та запобігання на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб.

Апеляційний суд погоджується з тим, що дії ОСОБА_1 мають характери психологічного насильства, тобто форми домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Враховуючи положення закону та матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що дії ОСОБА_1 мають всі ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та підтверджується дослідженими і узгодженими між собою доказами, якими встановлено, що обвинувачений будучи обізнаний, що його дії є протиправними, відносно колишньої дружини вчинив дії, які характеризуються, як домашнє насильство у вигляді насильства психологічного характеру.

Апеляційний суд відхиляє повністю доводи апелянта, що він не вчиняв дій, які мають ознаки домашнього насильства, з огляду на наступне.

Зокрема доводи, що при вирішенні справи слід керуватися практикою Запорізького апеляційного суду, адже вказані справи не є однаковими з огляду на їх змістово-юридичну структуру.

Беручи обставини двох справи, відмінним є те, що приписи, відносно кривдника ОСОБА_1 не були скасовані в установленому порядку, що свідчить про дійсність ризиків небезпеки для ОСОБА_1 від дій кривдника.

Твердження, що неможливо посилатися на покази ОСОБА_3 , апеляційний суд частково погоджується, але в той же час вказані пояснення є такими, що узгоджуються з матеріалами справи і свідчать, що під час події кривдник вчинив дії, які мають ознаки домашнього насильства. В даному провадженні неповнолітній свідок була допитана безпосередньо у суді.

Також суд не може розглядати таку категорію справ підходячи формально, оскільки домашнє насильство може мати динамічний розвиток з протиправного діяння до суспільно-небезпечного, а тому держава в особі судових органів повинна виживати заходи для унеможливлюють такого розвитку подій.

Таким чином, суд враховує пояснення ОСОБА_3 , як свідчення того, що покази постраждалої є правдивими і такими, що заслуговують на адекватне реагування з боку держави.

Щодо відсутності наслідків, апеляційний суд вказує, що допитуючи в судовому засіданні постраждалу ОСОБА_2 , встановлено, що її емоційний стан є таким, що свідчить про певну небезпеку із сторони ОСОБА_1 , що не може не бути взято до уваги під час розгляду справи.

Вказані побоювання підтверджується тим, що працівники поліції декілька разів виносили термінові приписи, які не були оскарження в судовому порядку, що підтверджується відсутністю в справі судових рішень адміністративних судів, а оскільки такі приписи виносяться на оцінці ризиків небезпеки у кожній ситуації індивідуально, то є велика вірогідність, що такі дії можуть повторитися.

Посилання на те, що постраждала провокує конфлікти, адже вони перебувають на стадії поділу майна, апеляційний суд не приймає, оскільки така обставина з урахуванням вказаної справи не виключає винуватість ОСОБА_1 .

Твердження ОСОБА_1 , що він своїми діями не спричинив будь-яких наслідків є непереконливим, оскільки дії, які мають ознаку домашнього насильства, яке істотно принижує гідність постраждалої ОСОБА_2 , що є найвищою цінністю, як в міжнародній системі людських прав, так в національній систем.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов до висновку, що вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 173-2 КУпАП є розповсюдженою формою порушення прав людини. Особливістю такого насильства є те, що воно вчиняється одним з близьких осіб або колишнім подружжям та яке має циклічний і наростаючий характер, що може проявитися в інших суспільно небезпечних формах.

Суд вважає, що позитивним обов`язком держави є належне реагування на такі випадки для запобігання більш небезпечних діянь, які вчиняються в родині, навіть після розлучення чоловіка і дружини.

В рішенні European Court of Human Rights «Opuz v. Turkey» (№ 33401/02) від 09 червня 2009 року встановлено, що згідно з відповідними нормами і принципами міжнародного права, які визнані переважною більшістю країн, невиконання, навіть ненавмисне, державами їхнього обов`язку захищати жінок від домашнього насильства розглядається як порушення права останніх на рівний захист з боку закону.

Встановлено, що ст. 3 у поєднанні зі ст. 1 Європейської конвенції вимагає від держав вживати заходи з метою забезпечення того, щоб приватні особи не піддавались катуванням, нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, включаючи таке жорстоке поводження з боку приватних осіб.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову місцевого суду, слід залишити без змін.

Урахувавши те, що ОСОБА_1 неодноразово виносився терміновий припис, як кривднику, характер скоєного насильства, особи порушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що призначення адміністративного стягнення, відносно ОСОБА_1 у вигляді штрафу є тим заходом державного впливу, що буде сприяти запобіганню вчиненню ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння, відносно постраждалої.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 6 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 937/7652/21