Справа № 305/439/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

08.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні 3 н/л дітей, приватного підприємця,

визнано винним за ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі ст. 36 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двіста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , у дохід Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять ) гривень 40 копійок.

Вилучений у ОСОБА_1 снігохід марки " Bombardier " моделі "Ski-Doo Grand Touring" номер рами НОМЕР_1 , який прийнятий на зберігання 20 березня 2020 року старшим державним інспектором відділу ОР № 3 Управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Закарпатської митниці Держмитслужби Фовріш А.Т., що стверджується актом приймання-передавання від 20.03.2020 - конфісковано у дохід держави.

Згідно постанови, на розгляд до Рахівського районного суду Закарпатської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

З постанови суду та протоколів про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ№ 008641 та ЗхРУ № 008642 від 20.03.2020, вбачається, що 20 березня 2020 року, приблизно о 01 год 00 хв, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділення інспекторів прикордонної служби «Богдан» відділу прикордонної служби «Ділове» на відстані приблизно 12 000 метрів від лінії державного кордону на напрямку 388 прикордонного знаку (територія Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області) був виявлений та в подальшому затриманий громадянин України ОСОБА_1 після перетинання державного кордону України до суміжної країни Румунії та у зворотному напрямку поза пунктом пропуску через державний кордон України з метою переміщення тютюнових виробів, чим порушив вимоги передбачені ст. ст. 9,12 Закону України "Про державний кордон України" від 04.11.1991 року. Під час затримання ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме на законну неодноразову вимогу зупинитись, вдався до втечі, чим порушив вимоги передбачені п. 10 постанови Кабінету Міністрів України №1147 від 27.07.98 року. Цими діями, ОСОБА_1 , вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що 19.03.2021 він з другом вирішили випробувати снігохід, поїздка зайняла близько години, і повертаючись додому залишили снігохід біля будинку знайомого, так як в селі вже снігу не було. 20.03.2021 приблизно о 01.00 год. передзвонив знайомий і повідомив, що прикордонники намагаються забрати снігохід за наказом начальника, бо немає документів, і запропонували поїхати на заставу, на що апелянт погодився. Стверджує, що свідками цієї події було декілька осіб, які проживають поблизу та самі військовослужбовці, в тому числі і ОСОБА_2 , якого він просив викликати в суд та допитати в судовому засіданні. Вказує і на те, що перше судове засідання відбулось 01.06.2020, на яке він з`явився із захисником, та яке було відкладено по причині неявки свідка ОСОБА_2 ; наступне засідання було призначено на 06.06.2020 та було відкладено у зв`язку із відпусткою головуючого; 09.06.2020 ОСОБА_1 був у Тячівському районному суді про що повідомив суд письмово та надав відповідну копію виклику; 11.06.2020 отримав побутову травму та знаходився на стаціонарному лікуванні у Рахівській РЛ, де знаходився до 24.06.2020 включно, про що також було повідомлено суд адвокатом під час судового засідання 12.06.2020. Однак судом було проігноровано вказану обставину та розглянуто справу за його відсутності. Зазначає, що жодного разу не був повідомлений про час та місце судового розгляду, а дізнавався про судові засідання від свого захисника, який у свою чергу інформацію отримував на сайті суду. Щодо пропуску строку вказує на те, що був виписаний з лікарні 24.06.2020, а оскаржувану постанову отримав поштою 26.06.2020. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, постановити нову, якою провадження в справі закрити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що пропущений на оскарження судового рішення строк підлягає поновленню, апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, апелянт належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи й будь-яких заяв про відкладення апеляційного розгляду та відомостей про поважність причин його неявки не подавав; апеляційний розгляд справи неодноразово відкладався.

Доводи клопотання про поновлення пропущеного строку задовольняються з таких підстав.

Так, матеріалами справи підтверджується, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції. Разом з тим, у матеріалах справи містяться відомості про те, що з метою забезпечення реалізації ОСОБА_1 своїх прав, невідкладно, в день надходження справи до провадження судді, місцевим судом було відправлено судові повістки про виклик до суду, на адресу ОСОБА_1 , яка вказана у протоколі, а також на адресу його представника, адвоката Бабича Р.В., що підтверджується відповідними копіями повідомлень. На підставі вищезазначеного, апеляційний суд переконаний, що судом першої інстанції використано усі можливі способи сповіщення ОСОБА_1 та його представника, - адвоката Бабича Р.В., про місце і час розгляду справи. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваного рішення у встановлений законом строк.

Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу - поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду задоволенню не підлягають з таких підстав.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколами про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, - перетин державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаних адміністративних правопорушень.

Так, протоколами про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №008641 20.03.2020 та серії ЗхРУ №008642 від 20.03.2020 підтверджується, що 20 березня 2020 року, приблизно о 01 год 00 хв, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділення інспекторів прикордонної служби «Богдан» відділу прикордонної служби «Ділове» на відстані орієнтовно 12 000 метрів від лінії державного кордону у напрямку 388 прикордонного знаку (територія Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області) був виявлений та у подальшому затриманий громадянин України ОСОБА_1 після перетинання державного кордону України до суміжної країни Румунії та у зворотному напрямку поза пунктом пропуску через державний кордон України з метою переміщення тютюнових виробів, чим порушив вимоги ст. ст. 9,12 Закону України "Про державний кордон України" від 04.11.1991. Під час затримання ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охоронною державного кордону, а саме на законну неодноразову вимогу зупинитись ОСОБА_1 вдався до втечі, чим порушив положення п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України №1147 від 27.07.98. Цими діями, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Зі змісту протоколів убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що українською мовою володіє, послуги перекладача не потребує, зі змістом протоколів ознайомлений на зрозумілій йому мові, копії документів отримав.

Обставини, викладені у вищезазначених протоколах підтверджуються і протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 20.03.2020 (а. с. 2), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів (а. с. 3), фотокарткою з місця події (а. с. 4), письмовим поясненням заступника НВІПС "Богдан" ОСОБА_2 (а. с. 6), актом приймання-передавання № 10 від 20.03.2020(а. с. 7) та письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а. с. 5).

Так, з письмових пояснень ОСОБА_1 убачається, що 20 березня 2020 року, приблизно о 10 год 30 хв, ОСОБА_1 разом з товаришем вирушили на автомобілі «Nissan Patrol» в бік гори Явір, де пізніше пересіли на снігохід та поїхали в бік кордону, де проходить туристичний маршрут. Їхали з метою покататися та зробити фото. Після чого їх зупинили працівники прикордонної служби та попросили пред`явити документи, сказавши щоб вони їхали вниз, де їх буде чекати інший наряд. Коли вони під`їхали до наряду, то прикордонники сказали що вони забирають снігохід, оскільки виконують наказ начальника, а ОСОБА_1 та його товаришу запропонували проїхати з ними на заставу.

Окрім цього, з оскаржуваної постанови убачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_3 , яка зазначила, що 20 березня 2020 року, від прикордонників суміжної сторони Румунії надійшло повідомлення про незаконний перетин кордону невідомими особами зі сторони України на снігоході. Побачивши прикордонників Румунії невідомі повернули повторно перетнувши кордон з Румунії на територію України. Прикордонники України стали переслідувати вказаний снігохід по слідах на снігу, вжитими заходами не вдалося зупинити вказаний снігохід, на якому перебували двоє громадян. Візуально переслідуючи снігохід прикордонники неодноразово вигукували "стій", "зупиніться", однак невідомі, не зупиняючись, продовжували втечу від прикордонного наряду. Прямуючи слідами та увесь час спостерігаючи за снігоходом, прикордонники виявили снігохід на відстані орієнтовно 12 км. від лінії державного кордону України з Румунією, та виявили, що водієм снігоходу був ОСОБА_1 , а інша особа вдалася до втечі. Хто був іншою особою, ОСОБА_1 відмовився сказати.

Зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані вони відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень - злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону та перетин державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які можуть слугувати підставою вважати, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби «Ділове» майор ОСОБА_4 та заступник НВІПС "Богдан" Сватюк А. Г. були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення, що у них були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколів, і що вони зацікавлені у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби «Ділове» майор Кобринович Н. та заступник НВІПС "Богдан" ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків не виходили за межі наданих їм повноважень.

Водночас, апеляційним судом не встановлено й будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколів про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

При цьому, апеляційний суд вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідка, яка була допитана у суді першої інстанції - ОСОБА_3 - відсутні, оскільки вона була ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, її покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона захисту не посилається на наявність доказів, які б спростовували пояснення свідка

ОСОБА_3 матеріалів справи убачається, що місцевий суд вжив всіх заходів щодо повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції та його прибуття у судове засідання. Так, судом декілька разів надсилались повідомлення про розгляд справи відносно ОСОБА_1 . Відтак, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та довідками про доставку SMS, ОСОБА_1 про причини неявки суд не повідомляв. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги і те, що факт розгляду місцевим судом справи без участі ОСОБА_1 взято до уваги як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також те, що відповідно до чинного КУпАП, розгляд справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення повинна сама проявляти ініціативу та цікавитись провадженням у своїй справі. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, особа, яка бере участь у судовому розгляді, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При оцінці вказаних доводів, апеляційний суд зазначає, що ці доводи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки за наявної сукупності наведених вище доказів, відсутність ОСОБА_1 у судовому засіданні ніяк не вплинула на доведеність його вини у вчиненні правопорушення та на законність накладення на нього адміністративного стягнення.

Необґрунтованими й такими, що не підтверджені жодними доказами є доводи апелянта про те, що покази свідка ОСОБА_3 , - не можуть слугувати доказами у справі, оскільки ця особа не була присутня на місці події. На переконання апеляційного суду, вказані доводи спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи, зокрема: протоколами про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №008641 20.03.2020 та серії ЗхРУ №008642 від 20.03.2020, з якими апелянт погодився і своїми підписами засвідчив, що відомості, викладені у вищевказаних протоколах - правильні, зауважень та заперечень щодо змісту документів немає; протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 20.03.2020; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, фотокарткою з місця події; письмовим поясненням заступника НВІПС "Богдан" ОСОБА_2 ; актом приймання-передавання № 10 від 20.03.2020; письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у яких апелянт будь-яких застережень чи зауважень до змісту протоколів не надав.

Твердження ОСОБА_1 про те, що державний кордон він не перетинав, оскільки подія мала місце у с. Богдан на відстані за 12 км від державного кордону України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 передбачених ч. 1 ст. 185-10 та ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що з установлених прикордонниками обставин убачається, що «…на відстані близько 12 000 метрів від лінії державного кордону у напрямку 388 прикордонного знаку (територія Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області) був виявлений та у подальшому затриманий громадянин України ОСОБА_1 після перетинання державного кордону України до суміжної країни Румунії та у зворотному напрямку поза пунктом пропуску через державний кордон України. Під час затримання ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охоронною державного кордону, а саме на законну неодноразову вимогу зупинитись ОСОБА_1 вдався до втечі…», що у свою чергу підпадає під ознаки діянь, передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 винним себе не визнає і вважає, що викладені у протоколах обставини є сумнівними та не відповідають дійсності, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним правопорушення.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 185-10 та ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована залишається без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що жодних доказів, які б спростовували чи впливали на висновки суду першої інстанції апелянтом не надано, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволеня.

Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан