ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 553/2276/20
Провадження № 3/553/49/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Яковенко В.С., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Гайтоти І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднану справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

25.10.2020 о 17 год. 50 хв. по просп.Миру, 30а у м.Полтаві, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ», моделі 21093, державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п.12.1 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не справився з керуванням та скоїв наїзд на електроопору. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Також на розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №111399 складений 25.10.2020 щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вказаного протоколу, «25.10.2020 о 18 год. 00 хв. по просп.Миру, 30а у м.Полтаві, водій вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння, що мало місце близько 17 год. 50 хв. маючи ознаки алкогольного сп`яніння: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків, чим порушив п.2.10є, 2.5 ПДР України».

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання 21.01.2021, особа, яка притягується до відповідальності та її захисник, не прибули. Від захисника Гайтоти І.М. на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що ОСОБА_1 з 13.01.2021 по 25.01.2021 перебуває на лікарняному, тому не може прибути до суду і бажає надати пояснення в наступному судовому засіданні. При цьому, захисник Гайтота І.М. просила визнати поважними причини її не прибуття до суду, оскільки контактувала з особою, яка має позитивний тест на короновірус.

Також, за клопотанням сторони захисту в судове засідання були викликані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які до суду неодноразово не прибули. Про дату, час і місце розгляду повідомлені у встановленому законом порядку.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи у відсутність осіб, які не прибули в судове засідання та були належно повідомленими про розгляд справи, суд вказує на наступне.

У відповідності до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Присутність особи, яка притягується до відповідальності, при розгляді справ, передбачених ст.124 та ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про розгляд справи, його присутність при розгляді справи обов`язковою законодавцем не визначена, безпосередньо ОСОБА_1 питання про відкладення розгляду справи у встановлений процесуальний спосіб перед судом не порушувалось, суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи без участі особи, яка притягується до відповідальності, а також її захисника.

Так, клопотання про відкладення розгляду справи захисником Гайтота І.М. подано електронною поштою, а не сформовано в системі «Електронний суд», що унеможливлює ідентифікацію учасника справи, і доказів на підтвердження наголошених у клопотанні поважних причин не прибуття до суду, захисником надано не було.

При цьому суд звертає увагу, що із клопотаннями про відкладення розгляду справи захисник вже зверталась до суду чотири рази, а саме 12.11.2020, 17.12.2020, 14.01.2020, 18.01.2020.

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не прибули, незважаючи на вжиття судом вичерпних заходів для забезпечення їх явки, у зв`язку із чим суд вважає можливим закінчити розгляд справи у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, безпосередньо досліджених судом.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 винним себе не визнав повністю.

Захисник особи, яка притягується до відповідальності, в суді наполягала на тому, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду і навіть наполягав на тому, щоб пройти його у медичному закладі. Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, захисник прохала повернути протокол до УПП в Полтавській області, про що надала письмове клопотання (а.с.17-19). Так, захисником Гайтота І.М. в ході судового розгляду наголошувалось на відсутності доказів пошкодження електроопори, доказів щодо швидкості руху автомобіля, яким керував ОСОБА_1 та технічного стану автомобіля. Крім того, захисник наполягала на тому, що заподіяння пошкоджень власному транспортному засобу не утворює склад адміністративного правопорушення.

Будучи допитаними за клопотанням сторони захисту свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , показали суду, що надійшло повідомлення на лінію «102», вони прибули на місце пригоди та виявили автомобіль з характерними пошкодженнями.

Свідок ОСОБА_5 показав, що у водія були виявлені ознаки сп`яніння, останній вказав, що вживав алкоголь після ДТП та відмовився від проходження огляду. Розташування транспортного засобу та наявні пошкодження були характерні для дорожньо-транспортної пригоди.

Свідок ОСОБА_6 показав, що на місці дорожньо-транспортної пригоди у присутності водія оглядався автомобіль, були виявлені і зафіксовані механічні пошкодження. Інших пошкоджень, окрім тих, що внесені до схеми ДТП, виявлено не було, про пошкодження колеса водій на місці пригоди не повідомляв.

З`ясувавши позицію сторони захисту, заслухавши показання свідків, оцінивши досліджені в судовому засідання докази з точки зору їх належності та допустимості, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши всі обставини справи у їх сукупності, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки він, будучи учасником дорожнього руху, допустив порушення вимог п.12.1 ПДР України, у результаті чого сталась дорожньо-транспортна пригода і транспортний засіб зазнав пошкоджень.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: даними схеми місця ДТП з переліком видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, показаннями свідків та записом відеофіксації, на якому зафіксовано розташування автомобіля.

Виходячи із змісту Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (пункти 1.3, 1.4).

У відповідності до п.12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У наданих письмових поясненнях та відповідаючи на запитання суду, ОСОБА_1 вказав, що не справився з керуванням і його викинуло на узбіччя.

При цьому суд враховує, що згідно із дослідженими матеріалами справи, електрична опора пошкоджень не зазнала, чого і не було поставлено за провину ОСОБА_1 . Між тим, автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , і власником якого, значиться ОСОБА_7 , зазнав механічних пошкоджень.

За таких обставин, посилання захисника щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є неспроможними, оскільки власником пошкодженого автомобіля є інша особа.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що під час руху у нього лопнуло колесо, внаслідок чого автомобіль занесло, проте автівка не зазнала механічних пошкоджень, а виявлені поліцейськими пошкодження утворились до того. Суд критично ставиться до повідомлених ОСОБА_1 обставин в цій частині та враховує їх як намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення. При цьому суд враховує, що безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль оглядався, були виявлені і зафіксовані пошкодження, які є характерними та відповідають обстановці, і будь-яких доказів на спростування цього суду надано не було. Також суд враховує взаємне розташування опори та автомобіля, напрямок його руху та те, що рухаючись прямо по досить широкій полосі руху по сухому покритті проїзної частини при наявності зовнішнього освітлення, автомобіль так змінив напрямок руху, що його фактично розвернуло. Що у даній дорожній ситуації свідчить про недотримання водієм Правил дорожнього руху, зокрема режиму безпечної швидкості, що відповідає дорожній обстановці.

З огляду на наведене суд доходить висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Разом із тим, вирішуючи справу в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, суд зазначає про наступне.

Частиною 4 ст.130 КУпАП встановлена відповідальність за виживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

При цьому, слід звернути увагу, що за вказаною нормою законодавцем не передбачена відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, як це зазначено у протоколі, виключно в межах якого суд розглядає справу та не наділений права самостійно змінювати кваліфікацію вчиненого чи корегувати фабулу викладеного у протоколі правопорушення, що поставлено особі за провину відповідним уповноваженим органом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 ствердив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998).

Суд наголошує, що стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав і основних свобод людини для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, і «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо (стаття 280 КУпАП).

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, вирішуючи справу в межах складеного протоколу і відповідно до поставленого особі за провину правопорушення, суд для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.4 ст.130 КУпАП, має з`ясувати чи дійсно особа, за участі якої була скоєна дорожньо-транспортна пригода вживала алкоголь, наркотики, а також лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

При цьому, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюються органом (посадовою особою) на підставі доказів у справі про адміністративне правопорушення, тобто будь-яких фактичних даних, на основі яких встановлюються зазначені обставини. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Згідно із внесеним на розгляд суду протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №118844, ОСОБА_1 поставлено за провину порушення вимог п.2.10є, п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Так, відповідно до п.2.10є Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що не відмовлявся пройти огляд на місці, неодноразово продував трубку. Але тест результатів не показував, тому ОСОБА_1 наполягав на проходженні огляду в умовах медичного закладу.

Також захисником було вказано, що намагаючись пройти огляд на місці, спеціальний прилад видавав помилку.

Вказані ОСОБА_1 та його захисником обставини повністю узгоджуються із дослідженим в ході розгляду справи записом відеофіксації, є логічними та послідовними і не спростовуються приєднаними до протоколу матеріалами, а будучи належно повідомленими про розгляд справи свідки, які вказані у протоколі, у судове засідання не прибули.

Інших доказів, окрім письмових пояснень свідків та направлення водія на огляд, які б переконливо свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, суду надано не було. Тому, суд доходить висновку, що працівниками поліції не було здобуто доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність за що передбачена ч.4 ст.130 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В судовому засіданні було встановлено, що водій ОСОБА_1 на вимогу поліцейського погодився на проходження огляду на місці зупинки й вчиняв активні дії для освідування, що не може бути розцінено як відмова.

У відповідності до ст.62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

За таких обставин, враховуючи обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення, беручи до уваги досліджені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, «поза розумним сумнівом», що є підставою для закриття провадження у справі.

Виходячи із змісту ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на що провадження у справі в цій частині підлягає до закриття.

Разом із тим, визначаючи вид та міру адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП, суд, виходячи із положень ст.23 КУпАП, зазначає, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав що не працює, на обліку як безробітний не перебуває, про наявність іншого законного джерела доходу не повідомив, зазначив, що іноді в разі потреби користується автомобілем знайомого.

З огляду на викладене, враховуючи всі обставини справи у їх сукупності та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, суд вважає, що для досягнення мети адміністративного стягнення на нього необхідно накласти стягнення у виді позбавлення спеціального права у мінімальному розмірі, що передбачений санкцією ст.124 КУпАП України.

Приймаючи таке рішення судом також враховане, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами й не має становити надмірний особистий тягар для особи винного, що узгоджується з міжнародними стандартами. При цьому, призначення стягнення у виді позбавлення права керування для особи, яка не працює і не використовує транспортний засіб на постійній основі, про що вказав сам ОСОБА_1 , в ході розгляду справи, на думку суду не становитиме надмірного тягаря, на відміну від грошового стягнення.

Тільки таке стягнення, з урахуванням принципу індивідуалізації, об`єктивно буде сприяти вихованню правопорушника у дусі додержання законів України та запобігати вчиненню ним нових правопорушень.

Питання про судовий збір вирішено судом у порядку ст.401 КпАП України, згідно з якою у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою, на яку таке стягнення накладено.

На підставі викладеного та керуючись ст.40-1, п.1 ст.247, ст.ст.283, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 454 грн судового збору.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави Марина Сергіївна Високих