Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року м. Рівне

Суддя Рівненського апеляційного суду - Полюхович О.І.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - Цвіркуна А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

З постанови суду слідує, що 20.12.2020 року близько 00 год. 40 хв. за адресою: м. Рівне, вул. Соборна,191, в приміщенні нічного клубу «Лагуна» гр. ОСОБА_1 порушив правила щодо карантину людей, а саме заклад «Лагуна» працював після 22 год. 00 хв., чим порушив п.п. 14 п. 2 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020р.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.44-3 КпАП України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення інкримінованого правопорушення.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 26 лютого 2021 року без його участі (а.с.23).

Копію постанови суду захисник Цвіркун А.Ю. отримав 21 вересня 2021 року (а.с.26).

Апеляційна скарга подана 29 вересня 2021 року (а.с.28).

Оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Цвіркуна А.Ю. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч.1 і ч.2 ст.7 КУпАП). При цьому адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Так, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 097112 від 16.01.2021, суд першої інстанції дійшов висновку, що 20.12.2020 року близько 00 год. 40 хв. за адресою: м. Рівне, вул. Соборна,191, в приміщенні нічного клубу «Лагуна» гр. ОСОБА_1 порушив правила щодо карантину людей, а саме заклад «Лагуна» працював після 22 год. 00 хв., чим порушив п.п. 14 п. 2 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020р.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за обставин, викладених у постанові є необґрунтованими, належним чином не умотивовані та не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно ч.1 ст.254 КУпАП, про вчинення правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою (ст. 255 КУпАП), а згідно ч. 1 і 2 ст. 256 цього Кодексу у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 44-3 КУпАП (в редакції закону, що діяла на момент вчинення правопорушення) настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказані у ПКМУ правила і є тими обмеженнями, за порушення яких і встановлена відповідальність ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, диспозиція якої є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією нормою закону потрібно посилатись на конкретні пункти правил (нормативно-правовий акт чи підзаконний нормативно-правовий акт), які безпосереднього регулюють відносини щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно протиепідемічних правил і норм на час вчинення правопорушення.

Так, з постанови Рівненського міського суду від 26 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.п.14 п. 2 ПКМУ від 09.12.2020 № 1236, а саме: діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких: не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менш як 1,5 метра; не забезпечено працівників засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками або респіраторами, що закривають ніс та рот, та не здійснюється належний контроль за їх використанням; обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно; не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урни).

Згідно ч.2 ст.286 КУпАП постанова судді повинна містити, крім іншого: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення (ч. 2 ст. 283 КУпАП).

Таким чином ухвалюючи своє рішення, суд першої інстанції не дотримався вимог закону, а саме не обґрунтував і не мотивував належним чином свої висновки у процесуальному рішенні з приводу застосування вищевказаних пункту та підпункту ПКМУ та об`єктивної сторони правопорушення de jure, хоча «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП).

Як було встановлено під час апеляційного розгляду справи, суд першої інстанції у своїй постанові самостійно визначив нормативний акт - п.п 14 п.2 ПКМУ від 09.12.2020 № 1236, який порушив ОСОБА_1 , але відомості про який відсутні у протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 097112 від 16.01.2021 року (а.с.3).

Незважаючи на те, що у протоколі зазначений підпункт та пункт ПКМУ від 09.12.2020 № 1236, не вказано, суд першої інстанції на власний розсуд конкретизував зміст протоколу і визначив інший підпункт та пункт ПКМУ, застосувавши вказану норму.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Необхідно зауважити, що порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому слід враховувати, що у справі цей протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері захисту населення України від інфекційних хвороб (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнає недійсним (недопустимим доказом), протокол про адміністративне правопорушення через недотримання вимог процесуального закону не зазначення нормативно-правового акту (диспозиція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, що передбачають конкретні обов`язки людей щодо карантину, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм), який кореспондується з конкретним підпунктом/пунктом ПКМУ від 09.12.2020 № 1236.

Усі інші похідні від протоколу докази також є недопустимими доказами (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Крім того, світок ОСОБА_2 , яка працює адміністратором нічного клубу «Лагуна», під час апеляційного розгляду пояснила, що 20 грудня 2021 року нічний клуб не працював, оскільки у ньому проводились ремонтні роботи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення належить закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року відносно ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович