Провадження по справі №3/521/213/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Коблової О.Д.,

за участю секретаря судового засідання Сергеєвої Ю.Ю.,

представника Одеської митниці Держмитслужби Євдокимова Д.А.

захисника ОСОБА_1 адвоката Ткаченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, що надійшла з Одеської митниці Держмитслужби за протоколом №0962/50000/20, складеним відносно громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , який проживає: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Ізраїлю НОМЕР_1 виданий 05.09.2019, про порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшов протокол про порушення митних правил № 0962/50000/20 від 22.09.2020 року з відповідними матеріалами, у відношенні громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.

З протоколу про порушення митних правил вбачається, що ОСОБА_1 прямуючи з Ізраїлю до України проходив митний контроль в пункті пропуску «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби.

Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину Galper Natan зеленої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору, на запитання про наявність у нього валютних готівкових коштів відповів, що він має 13500 євро.

Таким чином, на думку митного органу, ОСОБА_1 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки він формою проходження митного контролю обрав проходження через таку зону (коридор) та у нього під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту в сумі 13500 євро, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому коридору», тому Galper Natan не мав законних підстав на переміщення через митний кордон України грошових коштів у розмірі 3500, які були вилучені працівниками митниці.

На підставі вказаних обставин посадовою особою митного органу було складено протокол про порушення митних правил за ст. 471 МК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 участі не приймав, однак його захисником були подані письмові заперечення, відповідно до яких захисник вважає, що провадження у справі про порушення митних правил має бути закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Свою позицію у судовому засіданні захисник обгрунтовував тим, що в даному випадку валюта не є предметом правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України і переміщення валюти «зеленим коридором» не підпадає під ознаки правопорушення, відповідальність за яке встановлена ст. 471 МК України, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту. Виходячи з того, що валюта не є забороненим або обмеженим для переміщення товаром та ввезення валюти в Україну не оподатковується, на думку захисника, протокол про порушення митних правил № 0962/50000/20 посадовою особою митного органу складено не законно і ОСОБА_1 повинен бути звільнений від адміністративної відповідальності.

Крім того захисник зауважував на тому, що відповідно до ст. 15 Порядок застосування заходів впливу за порушення валютних операцій до фізичних осіб визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення, а не Митним кодексом України.

Представник митниці у судовому засіданні вважав, що особа, яка притягується до відповідальності, винна у вчиненні адміністративного правопорушення, її вина підтверджується зібраними у справі доказами, і тому особу необхідно притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України, та застосувати стягнення у вигляді штрафу та конфіскації предметів правопорушення.

Позиція представника митниці обгрунтовувалась тим, що згідно з «Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 року № 3 фізична особа має право ввозити/пересилати в Україну та вивозити/пересилати за межі України готівкову валюту і банківські метали (враховуючи монети, що віднесені до банківських металів) в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Транскордонне переміщення фізичною особою готівкової валюти і банківських металів в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, здійснюється на умовах письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Вислухавши думку сторін, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена ст. 471 МК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Що стосується об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, вона полягає в переміщенні через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор» товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено, або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з «Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 року № 3 фізична особа має право ввозити/пересилати в Україну та вивозити/пересилати за межі України готівкову валюту і банківські метали (враховуючи монети, що віднесені до банківських металів) в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Транскордонне переміщення фізичною особою готівкової валюти і банківських металів в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, здійснюється на умовах письмового декларування митному органу в повному обсязі.

До письмових заперечень додано докази того, що валюта, яку переміщував ОСОБА_1 , є його заробітною платою. ОСОБА_1 працює водієм в Ізраїльській компанії «Ашдод Іроні», про що свідчать квитанції про виплати заробітної плати. Середньомісячний розмір заробітної плати ОСОБА_1 складає понад 11 200 шекелів, що складає близько 2800 євро на місяць про що свідчать квитанції про отримання заробітної плати з січня 2020 року по липень 2020 року. Відповідно до квитанцій ОСОБА_1 за 6 місяців 2020 року отримав заробітну плату у розмірі близько 17000 євро.

Тобто, матеріалами справи доведено те, що валюта, яку переміщував ОСОБА_1 , має законне походження і не підпадає під дію законів, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.

При визначені адміністративного стягнення, якому підлягає правопорушник, суд враховує ступінь суспільної небезпеки правопорушення, ступінь провини, ставлення до вчиненого, його майновий стан, а також обставини, які пом`якшують відповідальність, а саме те, що особа вперше притягується до адміністративної відповідальності та той факт, що грошові кошти мають легальне походження. Законне джерело походження грошових коштів було встановлено судом на підставі наданих доказів.

Стосовно вирішення питання щодо конфіскації вилученої валюти, суд виходить з того, що відповідно до санкції ст. 471 МК України конфіскації підлягають лише товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.

Враховуючи ст. 4 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» валюта, яку переміщував ОСОБА_1 не підпадає під обмеження для переміщення через митний кордон України та не є забороненою.

Також приймаючи рішення щодо незастосування конфіскації валюти суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема постанову ЄСПЛ від 11.07.2019 року по справі «Садоча проти України».

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно - правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «З захисту прав і основних свобод людини», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, a також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно з зазначеним рішенням ЄСПЛ, судове рішення, яким застосовується конфіскація майна, є втручанням в право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на повагу власності.

Згідно з Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В даному випадку майном правопорушника є грошова сума в іноземній валюті, яка на думку представника митниці підлягає конфіскації.

За таких обставин конфіскація є втручанням в право особи на повагу до власності і має бути застосована ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини.

Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Об`єктивна сторона правопорушення, яке вчинив правопорушник, полягає в переміщенні валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі», тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України.

Що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання Європейський суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов`язок вживати заходи в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь яку особу, що перетинає кордон держави, попереджує прихований ввіз та вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне недекларування грошових коштів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.

Крім того, сума, яка може бути законно ввезена, чи фізично переміщена через український митний кордон, не обмежена. Таким чином, застосовуючи додаткове покарання у вигляді конфіскації валюти, суд фактично не залишить особі грошей, які добуті ним законним шляхом в установленому законом порядку.

При цьому, суд враховує п. 10 ч. 2 Конвенція про захист заробітної плати №95 від 1949 року, яка переглянута Конвенцією Міжнародної організації праці №173 1992 року про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця, від 1992 року, і залишає зазначену Конвенцію відкритою для подальшої ратифікації, яка ратифікована Законом № 2996-IV від 19.10.2005 року, де указано: «Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.».

Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення. Зокрема, в даному випадку, правопорушник не дотримався вимог, щодо внесення відомостей до митної декларації, а не вчинив будь якого іншого правопорушення, яке можна припустити (наприклад, відмивання грошей або ухилення від сплати мита податків, тощо).

Крім того, сума, яку митний орган вимагає конфіскувати у правопорушника, є для нього значною, а шкода, яку він потенційно міг завдати органам влади - незначна, оскільки він не ухилився від сплати мита та інших зборів і не завдав державі ніякої шкоди.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Керуючись однією з аксіом судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», суд вважає, що конфіскацію в даному випадку можна було б застосувати в разі відшкодування майнової шкоди, завданої державі, однак вона не зазнала ніяких збитків внаслідок невнесення правопорушником відомостей до митної декларації.

Таким чином, конфіскація всієї незадекларованої суми грошей накладе на особу індивідуальний та надмірний тягар і буде непропорційною до вчиненого правопорушення, отже, буде порушено статтю 1 Протоколу №1 до Конвенції. Такого висновку дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні «Садоча проти України».

На підставі вищевикладеного та враховуючи обставини, які свідчать про легальне і правомірне отримання правопорушником вилученої в нього валюти, суд застосувавши міжнародно правові норми, дійшов до висновку про не накладання додаткового стягнення в вигляді конфіскації вилучених грошових коштів.

Провадження у справах про порушення митних правил, згідно з ст. 487 МК України, здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.40-1КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення уразі винесення судом (суддею)постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Вимогами п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 197, 471, 522, 524-529 МК України, ст.ст. 283-285, 294 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір України», -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , який проживає: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Ізраїлю НОМЕР_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, без конфіскації, вилученої протоколом про порушення митних правил №0962/50000/20, валюти.

Валюту, вилучену протоколу про порушення митних правил №0962/50000/20 у розмірі 3500 (три тисячи п`ятьсот ) євро повернути ОСОБА_1 або його представнику.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривень 00 копійок.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення

Суддя О.Д. Коблова