Номер провадження 3/754/343/21
Справа №754/121/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2021 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Гринчак О.І., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає в АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 16.11.2020 № 508, ФОП ОСОБА_1 16.11.2020 о 13 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Курчатова, 5, перебуваючи на робочому місці в перукарні не забезпечила дотримання вимог щодо профілактичних заходів протидії поширення коронавірусної хвороби COVID-19, а саме відсутнє документальне підтвердження проведення з працівниками щодо правил використання засобів індивідуального захисту, відсутня організація централізованого збору використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урни) з кришками, з відповідним маркуванням та одноразовими поліетиленовими пакетами; відсутнє нанесення тимчасових маркувань для дотримання соціальної дистанції; відсутній дезінфекційний засіб для проведення вологого прибирання, чим порушила ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 1, 17 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», абз. 3 п. 7, абз. 4, 5, 6 п. 9 постанови Головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 № 20, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

У судове засідання, призначене на 22.01.2021, ОСОБА_1 з`явилась особисто, також її інтереси представляв захисник - адвокат Січеславський І.А.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та вказала, зокрема, що згідно зі ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Однак постанови державного санітарного лікаря не є нормативними актами, мають рекомендаційний характер, не підлягають державній реєстрації у Міністерстві юстиції України, а отже, не є актом, що мають обов`язків характер. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що у протоколі відсутнє посилання на будь-які докази, тобто твердження про наявність порушень не підтверджується будь-якими фактичними даними.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини.

Складом адміністративного правопорушення є передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).

Відповідно до ст. 44-3 КУпАП (в редакції, яка діяла станом 16.11.2020, тобто на момент виникнення спірних правовідносин) адміністративне правопорушення полягало, в порушенні правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Таким чином, диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною нормою і відсилає до правил та обмежень, що визначаються іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 19 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Відповідно до пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 головним державним санітарним лікарем України розробляються та затверджуються протиепідемічні заходи, які визначають особливості провадження діяльності суб`єктами господарювання на період карантину.

Слід зауважити, що наведені пункти 1 та 17 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 не містять правил карантину та відповідальності за їх порушення.

Крім того, постанова Головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 № 2 про затвердження Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів в перукарнях та салонах краси на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 встановлює саме тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів в перукарнях та салонах краси на період карантину, а не конкретні заборони та правила, за порушення яких настає адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

У порушення вимог ст. 251 КУпАП до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було допущено порушення протиепідемічних норм.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд тлумачать всі сумніви на користь особи, яка притягується до відповідальності, вважає вину ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, недоведеною належними і допустимими доказами, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї необхідно закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 247, 251, 283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.І. Гринчак