Справа № 760/4690/20 Суддя в І-й інстанції Коробенко С.В.
Провадження № 33/824/50/2021 Суддя в II-й інстанції Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., за участю: представника Київської митниці Держмитслужби Келеберденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці Держмитслужби на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року на

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. без конфіскації валюти;

вилучену валюту у розмірі 1 270 євро, 730 англійських фунтів стерлінгів та 190 доларів США повернуто ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 17 січня 2020 року о 13 годині 00 хвилин прилетів з ОАЕ м. Дубаї, літаком а/к «Fly Dubai», рейсом № 727 та обрав проходження митного контролю в каналі, позначеному символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягали письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадали під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення. Після перетину «зеленої лінії», яка позначає початок зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на запитання працівників митниці щодо наявності у нього готівки, останній повідомив про наявність у нього 10 000 доларів США, однак у службовому приміщенні митниці ОСОБА_1 було видано 11 350 доларів США та 1 270 євро та 730 англійських фунтів стерлінгів, що знаходились у гаманці, який лежав в одному з відділень його сумки. Із вказаної суми ОСОБА_1 було пропущено 9 995 євро та за протоколом про порушення митних правил вилучено 190 доларів США, 1 270 євро та 730 англійських фунтів стерлінгів.

У апеляційній скарзі представник Київської митниці Держмитслужби порушив питання про скасування постанови судді. В обґрунтування апеляційної скарги указав на те, що висновок судді місцевого суду про те, що конфіскація валюти, вилученої у ОСОБА_1 за протоколом про порушення митних правил становитиме для правопорушника індивідуальний надмірний тягар, не ґрунтується на зібраних матеріалах справи. Вважав, що співвідношення розміру пропущеної валюти та затриманої не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Окрім цього, апелянт вказав на те, що висновок судді про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти не ґрунтується на вимогах закону, який передбачає конфіскацію як обов`язковий вид стягнення. Апелянт вважав некоректним також і посилання судді місцевого суду на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, як на підставу незастосування конфіскації вилученої валюти, оскільки ні вказаною Конвенцією, ні рішеннями Європейського Суду з прав людини таких обмежень не встановлено. Натомість, апелянт звернув увагу на п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини у рішенні «Ізмайлов проти Росії», відповідно до якого, загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регулятивного механізму, що відповідає загальним інтересам суспільства. Просив постанову скасувати та постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України та застосувати до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень з конфіскацією предмету правопорушення -грошових коштів у сумі 190 доларів США, 1 270 євро та 730 англійських фунтів стерлінгів.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, направив до суду апеляційної інстанції нотаріально завірену заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Вислухавши пояснення:

представника Київської митниці Держмитслужби, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Висновки судді про доведеність події порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та винності ОСОБА_1 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 17.01.2020 № 0069/10000/20, доповідною запискою головного державного інспектора відділу №2 митного поста «Аеропорт Бориспіль» Київської митниці Держмитслужби від 17.01.2020, протоколом опитування від 17.01.2020, та іншими доказами.

На підставі указаних доказів, суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 471 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_1 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу без конфіскації вилучених у нього грошових коштів суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не ухилявся від сплати мита та інших зборів і внаслідок невнесення ним відомостей до митної декларації державі не завдано майнової шкоди та враховуючи, що застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою мірою, суд дійшов висновку, що конфіскація вилучених у ОСОБА_1 грошових коштів не може бути застосована в даному випадку, оскільки покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар».

Враховуючи, що ОСОБА_1 не мав наміру приховати грошові кошти або уникнути декларування, правопорушення вчинено з необережності, через неуважність та незнання митного законодавства України, предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами, а порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет (грошові кошти) не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди чи збитків у вигляді несплати митних платежів та за відсутності в матеріалах справи будь-яких відомостей, які б викликали сумнів про законність походження вказаних коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для конфіскації вилучених у ОСОБА_1 грошових коштів.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Згідно положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що при конфіскації майна держава зобов`язана додержуватися критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. Згідно рішення Європейського суду від 02.11.2004 року по справі «Трегубенко проти України» будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить з оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», тобто дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Зазначені вище обставини, а також практика Європейського суду з прав людини дає підстави зробити висновок, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному конкретному випадку порушує справедливий баланс між загальними правилами декларування готівкових коштів та правом власності особи, тобто суперечить положенням ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, оскільки є непропорційним та покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар».

Отже, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновку, що при розгляді даної справи суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини, викладені в протоколі про порушення митних правил №0069/10000/20 від 17.01.2020 року складеному стосовно ОСОБА_1 за ст. 471 МК України та, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, дійшов правильного висновку про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу без конфіскації вилученої готівки.

За таких обставин, враховуючи дані про особу порушника, його майновий стан, та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», та буде порушенням положень ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, а викладені в апеляційній скарзі представника Київської митниці Держмитслужби доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилучених у нього грошових коштів.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.02.2020 року стосовно ОСОБА_1 , про що ставиться питання в апеляційній скарзі представника Київської митниці Держмитслужби.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст.ст. 462, 487, 528 МК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Свінціцька О.П.