Номер провадження 3/754/6219/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2021 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Деснянського УП ГУ НП в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 44-3 КУпАП України

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №567750, 19.10.2021 ОСОБА_1 19.10.2021 о 13:30год. по АДРЕСА_2 порушила вимоги карантину, а саме забезпечувала діяльність хостелу у власній квартирі, чим порушила п.3, п.п. 13 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020.

ОСОБА_1 12 листопада 2021 року в судове засідання не з`явилась, до суду від адвоката Доліна Олега Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшли заперечення відповідно до яких зазначено, що ОСОБА_1 не вчиняла адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. ОСОБА_1 не здійснює (не забезпечує) діяльність хостелу у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . При складанні протоколу, фіксації факту адміністративного правопорушення працівниками поліції не виявлено жодних ознак наявності хостелу за адресою: АДРЕСА_2 , не виявлено та не відібрано пояснень у жодного громадянина, який користується його послугами, не зафіксовано будь-якими іншими засобами діяльності хостелу. Отже, матеріали адміністративної справи, не містять жодного доказу адміністративного правопорушення громадянки ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Диспозиція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачає порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Законом України №530-1Х від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» внесені зміни до КУпАП, який доповнено ст. 44-3 - Порушення правил щодо карантину людей.

Аналіз норми ч. 1 ст. 44-3 КУпАП свідчить про те, що відповідальність за порушення вимог щодо заборони та обмежень роботи суб`єктів господарювання, які приймають відвідувачів, може нести виключно суб`єкт господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці (ч. 2 ст. 55 ГК України).

В матеріалх справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарської діяльності, а саме забезпечує діяльність хостелу в квартирі АДРЕСА_3 .

На підтвердження обставин, які визначені в протоколі серії ВАБ № 567750 від 19.10.2021, інспектором поліції надано витяг з реєстру платників єдиного податку.

Однак, суд ставиться критично до вищезазначеного доказу, оскільки з нього не вбачається, що ОСОБА_1 здійснює діяльність хостелу у власній квартирі.

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані за порушення п.п.13 п.3 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020.

Разом з тим, постановою КМУ № 583 від 02.06.2021 підпункт 13 пункту З постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 виключений.

Тобто, при складанні протоколу інспект поліції, що його складав посилається на правову норму, яка виключена та дія якої припинена.

Самих лише даних протоколу про адміністративне правопорушення, недостатньо для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП .

Згідно із ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При складанні протоколу повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при дослідженні справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги послідовні та логічні заперечення представника ОСОБА_1 , що не викликають сумніву щодо їх достовірності, відсутність виконання приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення працівниками поліції і дотримуючись його завдань, суд вважає за необхідне закрити справу за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 44-3КУпАП.

Керуючись Конституцією України, статтями 1, 7, 9, 40-1, 44-3, 245, 251, 275-280, 283-287 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження відносно ОСОБА_1 за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Бабко