ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/226/21 Головуючий суддя І інстанції Рибальченко Л. М.
Провадження № 33/818/993/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Лапко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1960 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 18 грудня 2020 року о 07 годині 35 хвилин в м. Харків, вул. Університетська, 16, керував автомобілем Opel, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drаger Alcotest» та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, посилаючись на те, що у протоколі не вірно зазначено місце події. Вказує, що в протоколі зафіксований номер автомобіля, а також час складення протоколу, що не відповідає дійсності. Вказує, що підписи свідків у протоколі відрізняються від підписів, які містяться в письмових поясненнях цих свідків. Вважає, що немає доказів підтвердження наявності ознак алкогольного сп`яніння. Вказує/, що працівники поліції не роз`яснили йому його права та обов`язки та не пропонували надати письмові пояснення. Вказує, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом. Також він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив розглянути її без його участі.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Лапко В.В. пояснив, що між ним та ОСОБА_1 узгоджена правова позиція та вважав можливим розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі, однак за участю його захисника Лапко В.В.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Лапко В.В., який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 в повному обсязі та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відомості відеозапису з нагрудної камери працівника поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`Яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Водій від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Драгер» та у закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків.

З відеозапису, що міститься в матеріалах справи (арк.9), об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 було відомо про те, що стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, однак від отримання копію та охзнайомлення з його відомостями він відмовився.

Слід також зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником Лапко В.В. не оскаржувалися, а саме: скарг до керівництва працівників поліції, позовної заяви до суду в порядку, передбаченому КАС України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому КПК України, - вони не подавали, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні доводи про те, що працівники поліції під час складення протоколу порушили вимоги чинного законодавства є необґрунтованими та суд ставиться до них критично.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (арк. 6, 7) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, а також у закладі охорони здоров`я.

Задовольняючи клопотання захисника Лапко В.В., суд апеляційної інстанції викликав свідків, зазначених у протоколі, в судове засідання в суд апеляційної інстанції шляхом направлення їм судових повісток поштовим зв`язком зі зворотним повідомленням на адреси, які зазначив саме захисник у своєму клопотанні (арк. 46).

Відповідно до відомостей поштових повідомлень (арк. 58, 60), зазначені свідки відсутні за вказаними адресами, тобто свідки не з`явились до поштового відділення для отримання судових повісток.

Відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що на місці події дійсно були присутні свідки, а тому у суду апеляційної інстанції немає будь-яких фактичних підстав ставити під сумнів такі письмові пояснення свідків.

Крім того, відповідно до відомостей, що містяться на відеозапису бодікамери працівника поліції вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 у присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору «Драгер», від чого ОСОБА_1 відмовився. Після цього, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, від якого ОСОБА_1 також відмовився. Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії протоколу.

Крім того, з відеозапису вбачається, що свідки особисто надавали працівнику поліції відомості стосовно себе, а саме прізвище, ім`я, по-батькові та адресу проживання, що виключає упередженість працівників поліції під час відібрання пояснень у свідків.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту інспектора патрульної поліції Смирнова Г.Є. (арк. 5), вбачається, що під час складення протоколу ним було допущено орфографічні помилки у прізвищі ОСОБА_1 , а також у зазначеному номерному знаку автомобіля. Отже працівник поліції зазначив на допущені орфографічні помилки під час складення протоколу, що спростовує такі апеляційні доводи ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до рапорту працівника поліції (арк. 4) вбачається, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 був припаркований без порушень ПДР України і не заважав іншим учасникам руху, що свідчить про те, що працівники поліції не переміщали транспортний засіб до штрафного майданчику та не допустили ОСОБА_1 до керування цим транспортним засобом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 123.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений вимогами ст. 266 КУпАП, а також положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ вищенаведеної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 18.12.2020 року був виявлений автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та працівниками поліції у присутності двох свідків йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, а також вимогам ст. 266 КУпАП.

Отже, апеляційні твердження та доводи стосовно порушення процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушень при фіксації та складенні протоколу працівниками поліції щодо адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ - є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков