Номер провадження: 33/813/1411/21
Номер справи місцевого суду: 501/3195/20
Головуючий у першій інстанції Семенов О.А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2021 року про закриття провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить суд визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2021 року поважними та поновити строк на апеляційне оскарження. Скасувати постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2021 року та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 09.11.2021 року з`явився представник ОСОБА_2 Латій Олена Вікторівна.

Апелянт ОСОБА_1 до суду не з`явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 Латій Олени Вікторівни, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд у суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 та її представника, а відомостей про направлення їй судом копії оскаржуваної постанови, матеріали справи не містять.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Так, ч. 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положеньст.280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2020 року серії ДПР 18 № 020256, ОСОБА_2 , 14 вересня 2020 року о 08.40 годині, керуючи автомобілем «Ford Mondeo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , по просп. Перемоги у м. Чернігові, змінюючи напрямок руху та виконуючи поворот ліворуч не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, в результаті чого трапилось зіткнення з автомобілем AUDI Q3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

У цьому протоколі про адміністративне правопорушення вказується, які саме порушення призвели до ДТП: а саме п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху.

Так, згідно з п.10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 10.4. Правил перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Згідно п. 8.2. Правил дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Згідно п. 8.2-1 дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Судом розглядом справи встановлено, що 14 вересня 2021 року о 08.40 годин ОСОБА_2 керуючі автомобілем «Ford Mondeo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по просп. Перемоги у м. Чернігові у середній з трьох смуг руху на ділянці дороги перед перехрестям з просп. Миру.

Аналіз фото- та відеоматеріалів, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду свідчить, що перед перехрестям просп. Перемоги має три смуги руху та справа зону паркування.

Над правою смугою руху розміщений дорожній знак 5.18. «Напрямок руху по смузі», згідно якого дозволено напрямок руху вперед» та аналогічна дорожня розмітка.

Над середньою смугою розміщено дорожній знак 5.18. «Напрямок руху по смузі», згідно якого дозволено напрямок руху вперед та поворот наліво» та на дорожньому покритті нанесено розмітка «Рух вперед».

Над лівою смугою відсутній дорожній знак напрямку руху, на дорожньому покритті нанесено розмітка «Рух вперед та наліво».

Таким чином, при русі транспортного засобу у середній смузі за дорожнім знаком 5.18. сприймається саме так як він вказує і не викликає ніяких сумнівів щодо правомірності здійснення ним повороту наліво на сигнал світлофору, що дозволяє рух. При цьому водій користується пріоритетом дорожніх знаків.

Згідно Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100 - 2014», а саме п. 10.1. 10.1.1 Дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під чає розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

Таким чином, встановлення дорожніх знаків повинно бути відповідно до зазначених вимог Правил дорожнього руху та відповідного Національного стандарту України, мати вичерпну інформацію для учасників руху та забезпечувати спрямованість відповідної інформації, що міститься на дорожніх знаках.

Пунктом 10.7.1 Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100 - 2014», визначено, що інформаційно-вказівні знаки застосовують для інформування учасників руху про особливості режиму руху або про розташування на шляху прямування населених пунктів та інших об`єктів. Пунктом 10.7.17 Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100 - 2014», знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» повинен застосовуватись для зазначення кількості смуг і дозволених напрямків руху кожною з них на перехресті, де потрібно забезпечити використання смуг відповідно до інтенсивності руху транспортних засобів за різними напрямками. Зображені стрілками на знаках 5.16, 5.18 напрямки руху повинні чітко відображати дозволені напрямки руху по смугам відповідно до конкретної схеми організації дорожнього руху. Дія знаків 5.16, 5.18, установлених перед перехрестям, поширюється на перехрестя, якщо знаки 5.16, 5.18, установлені на перехресті, не дають інших вказівок. Знаки повинні установлюватись над проїзною частиною дороги так, щоб водії мали змогу своєчасно здійснити необхідні перестроювання.

Апеляційним суд погоджується із твердженнями суду, що світлини з місця ДТП підтверджують невідповідність складеної працівниками поліції схеми ДТП з наявними дорожніми знаками, які фактично мали місце на даному перехресті на час ДТП, а також те, що ОСОБА_2 діяв у відповідності до дорожнього знаку, який відповідав смузі, по якій він рухався.

Оскільки водій AUDI Q3 рухалась у крайній лівій смузі - прямо - у відповідності до дорожньої розмітки «прямо та наліво», а дорожнього знаку над смугою, по якій вона рухалась, не було, в той час як над середньою смугою, по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був розміщений дорожній знак «прямо та наліво», у відповідності до якого останній повертав на перехресті наліво, враховуючи те, що кожний з наведених учасників ДТП діяв у відповідності до технічних засобів регулювання дорожнього руху, вказані вище обставини у сукупності свідчать про неналежну організацію дорожнього руху, яка і стала основною причиною ДТП.

Неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Така правова позиція висловлена колегією суддів Касаційного адміністративного суду ВС в постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 127/12081/17.

Фактично лише єдиним доводом апеляційної скарги ОСОБА_3 є те, що водій ОСОБА_2 , змінюючи напрямок руху, саме у відповідності до п.10.1 ПДР повинен був переконатись в безпечності свого маневру для авто під її керуванням. Саме порушення цього пункту ПДР і є , як зазначає апелянт, необхідною умовою та причиною виникнення ДТП.

Проте вказані доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на те, що згідно вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, то схема ДТП, яка містить викривлені відомості, не може бути належним і допустимим доказом по справі, а обвинувачення не може ґрунтуватись лише адміністративним протоколом, без інших належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, яка встановлена ч.3 ст.62 Конституції України та підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до положень, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від ЗО травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази па користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2021 року про закриття провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра