Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/48/21 Головуючий у суді І-ї інстанції Галицький В. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Олексієнко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осички Вільшанського району Кіровоградської області, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 25 вересня 2020 року о 16 год. 28 хв. в смт. Вільшанка по вул. 1-го Травня, Кіровоградська область, керував мотоциклом «Восход 3-м» д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (стійкий запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, почервоніння очей). Від продуву алкотестера «Драгер» та від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №010953 від 25 вересня 2020 року, поясненнями свідків від 25.09.2020 року, відеозаписом до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №010953.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду та скасувати постанову як незаконну та необґрунтовану, а провадження по справі закрити через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на час складання протоколу він у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Ознаки, нібито, алкогольного сп`яніння, вказані у протоколі, є надуманими, суб`єктивними та не підтвердженими. Так, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі він не відмовлявся, у протоколі не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я. Також суд не звернув увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб він має пройти на вимогу поліцейського. Крім того, у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Крім того, у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги, пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я. Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу поверхово і формально, не допитавши, свідків в судовому засіданні. Також зазначає, що його неможливо притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, в редакції яка діяла до 01.07.2020, оскільки вона була скасована. Посилання суду в оскаржуваній постанові на редакцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка на час розгляду справи втратила чинність та існувала в іншій редакції, яка не передбачає відповідальності за дії, що інкримінуються йому є помилковим та суперечить положенням Конституції України та Кодексу України про адміністративні правопорушення. Суд першої інстанції, всупереч викладеним приписам чинного законодавства та Конституції України неправомірно не закрив провадження у справі. Зважаючи на істотність порушень допущених під час винесення судом постанови по справі про адміністративне правопорушення, вважає, що постанова є такою, що не відповідає матеріалам справи, а строк пропущений з поважних причин, оскільки про постанов суду йому стало відомо тільки 08.12.2020 року.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом надсилання повістки рекомендованим повідомленням на адресу, зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Однак його неявка не перешкоджає судовому розгляду, тому апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду адміністративної справи за відсутності апелянта, що не суперечить вимогам ст. 294 КУпАП.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку та доводи скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

ОСОБА_1 не був присутній під час винесення постанови по справі в суді першої інстанції, тому десятиденний строк на оскарження постанови, виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слід рахувати з моменту отримання її копії, тобто з 08.12.2020 року. Суд вважає за необхідне прийняти подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу до розгляду, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3-5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №010953 від 25.09.2020 року (а.с.1), відеозаписом пригоди (а.с.12), з якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Дані відеозапису з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції, файл з назвою 0000__0005А, встановлює факт того, що ОСОБА_1 керував мотоциклом Восход 3-м, реєстраційний номер НОМЕР_1 та був зупинений працівником поліції під час керування транспортним засобом.

Крім того, дані відеозапису камер «Bodycam» працівників поліції, файл з назвою 0000__0005А, який міститься на цифровому носії інформації DVD-R диск, оглянутому в суді, з якого чітко вбачається, що ОСОБА_1 о 16 год. 28 хв. в смт Вільшанка по вулиці 1-го Травня, Кіровоградської області керував мотоциклом Восход 3-м, реєстраційний номер НОМЕР_1 та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці за допомогою приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків.

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий судом першої інстанції.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Так, ст.130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №010953 від 25.09.2020 року (а.с.1) свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засвідчили факт відмови апелянта від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому даний протокол є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта стосовно недостовірності наявних в матеріалах провадження пояснень даних свідків та сумніви у їх неупередженості у зв`язку з тим, що свідків не було допитано у судовому засіданні, апеляційний суд вважає не обгрунтованими, оскільки дослідженням матеріалів справи встановлено, що дані, зазначені у поясненнях свідків, складені у відповідній формі, та з їх змісту чітко і зрозуміло вбачаються всі фактичні обставини події, які узгоджуються з відомостями у протоколі та відеозаписом, наявним в матеріалах провадження з нагрудної камери інспектора патрульної поліції «Bodycam», файл з назвою 0000__0007А.

Окрім цього, дані відеозапису «Bodycam» працівників поліції, дослідженого судом апеляційної інстанції, з достовірністю вказують факт відмови ОСОБА_1 від проходження перевірки на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків.

Доводи апелянта про те, що при розгляді справи судом першої інстанції не заслухані свідки, правильності висновків суду теж не спростовують та не свідчать про незаконність винесеної постанови.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу та спростовуються сукупністю даних, що містяться в матеріалах провадження.

Доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, апеляційний суд зазначає, що таке направлення виписується для закладу охорони здоров`я, як підстава для проведення огляду.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції, саме на поліцейських покладено обов`язок забезпечити доставку водіїв до закладу охорони здоров`я для проведення огляду.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду на стан алкогольного сп`яніння у поліцейських були відсутні підстави для оформлення такого направлення.

Відтак, згідно сукупності досліджених доказів, судом вірно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, - відмови від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Дії поліцейського по складанню протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та нормам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, суддею місцевого суду було повно та об`єктивно досліджено наявні у справі докази та винесено законну та обґрунтовану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а також, поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 25.09.2020 реалізував своє право володіти та керувати мотоциклом «Восход 3-м» д/н НОМЕР_1 , тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Крім того, доводи апелянта про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції до 01.07.2020 та після 03.07.2020, не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, та відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння, виключено з ч.1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП, відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Тобто, Законом № 720-IX від 17 червня 2020 року по суті повернуто у попереднє положення диспозицію ст. 130 КУпАП, яка існувала на момент набрання чинності Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, отже, суд застосовує чинну редакцію частини 1 статті 130 КУпАП, тобто редакцію вказаної частини статті, яка є ідентичною як на день вчинення правопорушення так і на день розгляду справи.

Тому, доводи ОСОБА_1 щодо скасування постанови судді та закриття провадження у справі на підставі п.6 ст. 247 КУпАП, задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2020 року щодо нього - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко