Справа № 274/296/21
Провадження №3/0274/323/21
ПОСТАНОВА

19.01.2021 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Базюк Ю.П., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої СП "РІФ", що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП,

встановив:

18.01.2021 на розгляд до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 077303 від 05.01.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, який відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 19.01.2021 переданий на розгляд судді Базюку Ю.П.

Згідно змісту протоколу, 26.12.2020 ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , ухилялася від покладених на неї батьківських обов?язків по відношенню до ОСОБА_2 , 2013 року народження, так як не забезпечила необхідних умов проживання, виховання, які передбачені п. 1 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" та ст. 150 Сімейного кодексу України.

Вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що відповідно до положень ст. 278 КУпАП протокол необхідно повернути до Бердичівського ВП ГУ НП в Житомирській області для належного оформлення з таких підстав.

Як убачається з диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно - правових актів, які регулюють відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Права неповнолітніх дітей закріплюються Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, Законом України "Про охорону дитинства", Сімейним кодексом України та іншими нормативно - правовими актами, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я і фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. А об`єктивна сторона за ч. 1 ст. 184 КУпАП полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей, незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата та місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Складений 05.01.2021 стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 077303 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому: не розкрита суть адміністративного правопорушення (в чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків щодо догляду за малолітньою донькою); не конкретизовані норми законодавства, якими ці обов`язки передбачені та які вимоги порушено (стаття 12 ЗУ "Про охорону дитинства містить в собі частини, а не пункти, як вказано в протоколі), що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку; не зазначені інші відомості, які необхідні для більш повного відображення фактів та які спрятимуть відображенню реальної дійсності вчинення правопорушення (при складанні протоколу не зібрано та не долучено до матеріалів беззаперечних доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (довідок, атів органу опіки та піклування щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, пояснень свідків, тощо)).

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року

«Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Враховуючи, те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, недотримання при його складанні вимог ст. 256 КУпАП позбавляє можливості належним чином всебічно, повно і об`єктивно розглянути справу по суті та винести законне і обґрунтоване рішення, тому протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає поверненню до Бердичівського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області для належного оформлення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 256 КУпАП

постановив:

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 077303 від 05.01.2021 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП направити до Бердичівського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Базюк