Справа № 742/680/20 Головуючий у 1 інстанції Бездідько В. М.
Провадження № 33/4823/18/21
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участі особи, що притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 420 грн. 40 коп.

Як встановив суд, 03 березня 2020 року о 21 год. 31 хв. в м. Прилуках по вул. Перемоги, ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем SSANG YONG KORANDO д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, зволожені очі, почервоніння обличчя, підвищена жвавість рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у закладах охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності була подана апеляційна скарга, в якій він просить її скасувати, та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, звертає увагу на те, що розгляд справи було здійснено без його участі, оскільки він належним чином не був повідомлений про час та дату розгляду справи відносно нього, так як судові повістки йому не вручалися. Вказує, що вказана в оскаржуваному рішенні позиція суду першої інстанції, щодо можливості розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є такою, що прямо суперечить нормам КУпАП. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення ДПР 18 №381335 від 03 березня 2020 року є неналежним доказом по справі, оскільки суперечить дійсним обставинам справи, зокрема, в ньому вказано на факт керування автомобілем, натомість транспортний засіб був припаркований, та стояв з вимкненим двигуном. При цьому зауважує, що не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, про що ніде в матеріалах справи не зазначено, а свідки, які мали бути присутні при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, там не перебували, в зв`язку з чим, їх письмові пояснення не можуть бути прийняті до уваги як належні та допустимі докази по справі. Крім того, звертає увагу на те, що поліцейськими не було видане направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, а також, за підозри перебування його в такому стані, він не був відсторонений від керування транспортним засобом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримання поданої апеляційної скарги, допитавши свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Судом встановлено, що 03 березня 2020 року о 21 год. 45 хв. поліцейським СРПП №3 Прилуцького ВП ст. сержантом поліції Федоренком А.В. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 03 березня 2020 року о 21 год. 31 хв. в м. Прилуках по вул. Перемоги 97, керував транспортним засобом автомобілем SSANG YONG KORANDO д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, зволожені очі, почервоніння обличчя, підвищена жвавість рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у закладах охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції розглядаючи справу про адміністративне правопорушення обмежився лише дослідженням протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№381335 від 03 березня 2020 року та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які викладені на друкованих, заздалегідь підготованих бланках.

Відповідно до п. 2.5 А ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом. Зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема, саме щодо керування транспортним засобом та наявності ознак алкогольного сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка має ознаки сп`яніння чи перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 вказав на те, що працівник поліції підійшов до автомобіля, який стояв припаркований та був з вимкнутим двигуном, при цьому не заперечував, що сидів на водійському сидінні.

У зв`язку з необхідністю дослідження обставин справи апеляційним судом на адресу Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області направлено лист про необхідність забезпечення участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ст. сержанта поліції Федоренка А.В., та викликано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прізвища яких вказано в протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте в призначений час вказані свідки для дачі пояснень та встановлення істини по справі не з`явилися, при цьому не вказали про причини своєї неявки.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд використав всі можливі надані чинним законодавством про адміністративні правопорушення засоби, щодо встановлення об`єктивної істини по справі.

Інших доказів, які б підтверджували той факт, що 03 березня 2020 року о 21 год. 31 хв. по вул. Перемоги в м. Прилуки ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки SSANG YONG KORANDO д.н.з. НОМЕР_1 матеріали справи не містять.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав, а лише обмежився дослідженням протоколу про адміністративне правопорушення, та формально викладеними письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Натомість, допитаний під час апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення свідок ОСОБА_2 повністю підтвердив пояснення ОСОБА_1 , зокрема те, що останній не здійснював керування транспортним засобом, а лише сидів на водійському сидінні у припаркованому автомобілі в якому був вимкнутий двигун.

Формальний підхід до розгляду справи є неприпустимим, а самої наявності ознак перебування особи в стані алкогольного сп`яніння недостатньо для притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки як було вказано вище, для об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно наявність керування особи транспортним засобом, докази чого в матеріалах справи відсутні.

Зазначені вище обставини, на переконання апеляційного суду, у своїй сукупності свідчать про відсутність в матеріалах справи доказів того, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Отже, за вказаних обставин у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведено, а тому, виходячи з вищевикладеного, такий склад адміністративного правопорушення відсутній.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач