Провадження № 33/824/4946/2021 Доповідач у ІІ інстанції Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

при секретарі: Ганжа В.В.,

за участю:

представника Київської митниці Левченко Т.В.,

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Київської митниці Ніконова Г.В. на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року, якою:

ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Рівненська обл., проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого лікарем в лікарні м. Мсалята, Лівія,-

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України,-

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів провадження,11 серпня 2021 року о 09 год. 20 хв. ОСОБА_1 , який прибув до України з Туреччини, м. Стамбул, авіарейсом ТК 457, авіакомпанії «Турецькі Авіалінії» перебуваючи в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль» та обравши формою проходження митного контролю проходження через «зелений коридор», порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю та перемістив у ручній поклажі - рюкзаку через митний кордон України товар - готівкові кошти у розмірі 11 500 євро, переміщення якого через митний кордон України обмежено законодавством України, зокрема ст.8 Закону України "Про валюту і валютні операції" та Постановою Правління НБУ №3 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей».

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., без конфіскації товару. Вилучені товари згідно опису предметів до протоколу про порушення митних правил № 2169/10000/21 від 11 серпня 2021 року, а саме грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) євро - повернуто ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції представник Київської митниці Ніконов Г.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року та застосувати додатково до ОСОБА_1 стягнення у вигляді конфіскації затриманої по справі валюти, а саме 1500 євро.

В обґрунтування апеляційної скарги представник Київської митниці Ніконов Г.В. зазначає, що висновок суду про відсутність підстав для застосування по відношенню до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Представник Київської митниці вважає, що під час судового засідання не встановлено будь яких даних про те, що конфіскація валюти у розмірі 1 500 євро буде для ОСОБА_1 "надмірним індивідуальним тягарем". Співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контролю валюти дають підстави вважати, що застосування положень санкції ст.471 МК України щодо конфіскації вищевказаної валюти не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

В свою чергу ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу представника Київської митниці Ніконова Г.В., в якому просить апеляційну скаргу представника Київської митниці залишити без задоволення, а постанову суду без змін. Вважає, доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення представника Київської митниці Левченко Т.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити,

пояснення ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст.487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ч.1 ст.486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне, та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Положеннями ст.489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність події порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил № 2169/10000/21 від 11.08.2021, доповідною запискою старшого державного інспектора ВМО № 2 митного посту «Бориспіль» Київської митниці від 11.08.2021, та іншими доказами.

На підставі вказаних доказів, суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.471 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст.33 КУпАП, наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_1 стягнення сприяє досягненню визначеній ст.23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо доводів апеляційної скарги представника Київської митниці про те, що висновки суду про відсутність підстав для застосування по відношенню до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч.2 ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України" зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення "справедливого балансу", дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі "Ісмаїлов проти РФ" від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести "особистий і надмірний тягар".

На противагу доводам апеляційної скарги представника Київської митниці, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що конфіскація грошових коштів у даному конкретному випадку є непропорційним стягненням, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар» внаслідок порушення його права на повагу власності, гарантованого ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на рішенні Європейського суду з прав людини в справі Садоча проти України від 11 липня 2019 року, в якому Суд встановив порушення Україною вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки конфіскація всієї незадекларованої суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.

Крім того, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 1500 євро), суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення, зокрема те, що грошові кошти, які ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України мають законне походження, отримані останнім в якості заробітної плати за роботу в Центральній лікарні м. Мсаллата за контрактом, що стверджується матеріалами справи. Метою переміщення вказаних коштів є допомога хворій матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . А тому застосування конфіскації вилученої валюти, щодо якої в матеріалах справи відсутні дані щодо її незаконного походження та що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь яка незаконна діяльність, в даному випадку, є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою, що істотно вплине на її майновий стан.

До того ж такий висновок достатньо вмотивований у судовому рішенні у взаємозв`язку між встановленими судом фактичними обставинами цього провадження та положеннями законодавства України з питань державної митної справи і практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що за своїм видом та розміром накладене суддею місцевого суду на ОСОБА_1 за ст.471 МК України стягнення сприяє досягненню визначеній ст.23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, вимоги апеляційної скарги представника Київської митниці Держмитслужби слід визнати необґрунтованими, оскільки правові підстави для зміни постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року в частині повернення ОСОБА_1 готівки у розмірі 1500 євро і прийняття рішення про її конфіскацію, як про це просить у апеляційній скарзі представник Київської митниці Держмитслужби, під час апеляційного розгляду не встановлені, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці Ніконова Г.В. - залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко