ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8060/20 Головуючий суддя І інстанції Попова В. О.
Провадження № 33/818/842/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року, стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1989 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 01.10.2020 о 07 годині 20 хвилин в місті Харків, рухаючись по пров. І.Каркача в районі будинку 32, керував транспортним засобом Mersedes Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Drager Alcotest 6820 та у закладі охорони здоров`я (КЗОЗ ХОНД) водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП. За вказаним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення від 01.10.2020 серії ОБ № 155325 за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді скасувати, посилаючись на порушення його прав під час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні участі не приймав та не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи стосовно нього.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст. 129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення зі змісту якого вбачається, що 07.09.2020 року ОСОБА_1 власноручно отримав судову повістку на 09.11.2021 року до 13:15 год.

Станом на 09.11.2021 року будь-яких відомостей про неможливість з`явитись до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 не надходило.

Крім того, ОСОБА_1 особисто звернувся із апеляційною скаргою, а ому йому відомо, що його апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції.

Між тим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

При цьому суд апеляційної інстанції керується висновками, що містяться у Рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", де наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до відомостей, які наявні в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 жодним чином не дізнавався щодо розгляду його апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене, а також дотримуючись вимог ст. 268 та ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі, оскільки він не з`явився в судове засідання 09.11.2021 року без поважних причин, в межах поданої ним апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозапис бодікамер працівників поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора ДРАГЕР та в закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_4 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у ньому.

Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_4 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, що об`єктивно свідчить про відсутність в діях працівників поліції, під час складення протоколу, порушень чинного законодавства, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до відомостей, які містяться у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (арк. 2) вбачається, що в графі «..Результати огляду на стан сп`яніння» міститься запис відмова, який підписаний ОСОБА_1 власноручно.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (арк. 3, 4) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Поряд з цим, відповідно до відомостей, що містяться на відеозапису бодікамер працівників поліції (арк. 6) вбачається, що працівник поліції у присутності двох свідків запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 відмовився. Також з відеозапису вбачається, що працівник поліції звертається до ОСОБА_1 , як до водія і останній не спростовує те що саме він є водієм.

Крім того, відповідно до розписки ОСОБА_6 (арк. ) вбачається, що остання взяла керування транспортним засобом автомобіль, яким керував ОСОБА_1 та зобов`язалась доставити його до місця постійного зберігання.

Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, а тому, апеляційний суд вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_7 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков