П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2021 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гребінь О. О. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОККП: НОМЕР_2 , працюючого директором Шкарівського академічного ліцею, раніше депутат Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №689 від 24.09.2021, ОСОБА_1 , будучи депутатом Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно пп. «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та приміткою ст. 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч.1 ст. 45 та п.2-1 Прикінцевих положень Закону несвоєчасно, без поважних причин, 21.06.2020 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 176-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП не визнав та пояснив суду, що для виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» в кінці березня 2020 року він намагався подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, проте, з невідомих на той час йому причин він не зміг увійти до особистого кабінету користувача на офіційному веб сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК). Потім, в кінці квітня 2020 року, він повторно намагався увійти до особистого кабінету користувача на офіційному веб сайті НАЗК з метою подачі щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, однак він знову не зміг увійти до особистого кабінету користувача. Після чого, ОСОБА_1 в травні 2020 року знову спробував увійти до особистого кабінету користувача на офіційному веб сайті НАЗК аби подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, однак він знову не зміг увійти до особистого кабінету, тому він звернувся за допомогою на гарячу лінію НАЗК та йому було повідомлено, що термін дії його Електронного цифрового підпису закінчився, у зв`язку із чим він не може увійти до особистого кабінету користувача на офіційному веб сайті НАЗК. Після чого ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання нового Електронного цифрового підпису та 03.06.2020 він отримав новий Електронний цифровий підпис. Однак при спробах увійти до особистого кабінету користувача на офіційному веб сайті НАЗК в червні 2020 року в нього знову не вийшло увійти та подати декларацію. У зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся з листом про допомогу на електронну адресу НАЗК та 15.06.2020 він отримав відповідь від НАЗК з описом необхідних дій, які останній повинен вчинити, аби увійти до особистого кабінету користувача. Після отримання вказаного листа, ОСОБА_1 21.06.2020 зміг увійти до особистого кабінету користувача на офіційному веб сайті НАЗК, після чого одразу заповнив та подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік.

ОСОБА_1 зазначив, що умислу на неподання або несвоєчасне подання декларації не мав та нічого приховувати не намагався, тому просив суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Очеретяний Олександр Григорович надав суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області Хахлюк Н.М. вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, вина у вчиненні вказаного правопорушення доводиться матеріалами справи, а тому просила суд ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Очеретяного О.Г., думку прокурора та дослідивши докази наявні в матеріалах справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №689 від 24.09.2021, роздруківку результатів пошуку з Єдиного державного реєстру декларацій, письмові пояснення ОСОБА_1 від 10.06.2021, роздруківку особової картки ОСОБА_1 , Роздруківку з кабінету акредитованого центу сертифікації ключів, копію рішення про визнання повноважень депутатів сільської ради від 05.11.2015, лист Національного агентства з питань запобігання корупції №2997/55/109/03-2021 від 25.06.2021, Додаток Послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 за період 01.01.2020-22.06.2020, лист Національного агентства з питань запобігання корупції від 27.08.2020, копію науково експертного висновку, копію положення про Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, затвердженого наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 17 від 06.11.2021, роздруківки листів з електронної пошти від 14.06.2020 та 15.06.2020 наданих стороною захисту в судовому засіданні, суд дійшов висновку, про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 розпочате за ч.1 ст.172-6 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги ст. 280 КУпАП визначають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Стаття 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначає, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема відповідно до п. «б» ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» то таких осіб віднесено депутатів місцевих рад.

Згідно ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до ч.1 ст. 176-2 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, -

тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до пункту «б» ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» відносився до суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного закону та згідно ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» повинен був подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до пп.1 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 №3, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 було внесено зміни та Прикінцеві положення Закону України "Про запобігання корупції" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 49, ст. 2056) було доповнено пунктом 2-1 такого змісту:

"2-1. Встановити, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Суб`єкти декларування, які у період до 1 червня 2020 року не мали можливості подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену абзацом першим частини другої статті 45 цього Закону, або повідомлення про суттєві зміни у майновому стані відповідно до статті 52 цього Закону у зв`язку із встановленням на території їх проживання карантинно-обмежувальних заходів, звільняються від відповідальності за несвоєчасне подання такої декларації чи повідомлення у зазначений період".

Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_1 повинен був подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік до 00 год. 00 хв. 01.06.2020.

Суд з`ясував, що щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік ОСОБА_1 подав 21.06.2020.

Суд погоджується з позицією сторони захисту, що в матеріалах вказаної справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що саме НАЗК, як спеціально уповноваженим суб`єктом було виявлено факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік з дотриманням положень ст.ст. 51-1, 51-2 Закону України «Про запобігання корупції».

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України», було зазначено: «…Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна "незаконність" і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (рішення "Хан проти Сполученого Королівства" і "Аллан проти Сполученого Королівства" При цьому має бути врахована якість таких доказів і, зокрема те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності…».

Відповідно до положень ст.ст. 1, 4 Закону України «Про запобігання корупції» НАЗК є спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції, центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Пунктом 7-1 частини 1 статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що до повноважень НАЗК належить зокрема здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Стаття 48 Закону України «Про запобігання корупції», в редакції від 19.04.2020, яка діяла на момент вчинення правопорушення, визначає, що НАЗК проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю:

1) щодо своєчасності подання;

2) щодо правильності та повноти заповнення;

3) логічний та арифметичний контроль.

2. Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону.

3. Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

4. Проведення контролю та перевірки декларацій, а також рішення, прийняті за їхніми результатами, не перешкоджають проведенню досудового розслідування та судового провадження у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Нормами ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції від 19.04.2020) передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Національне агентство перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Порядком перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженим рішенням НАЗК №19 від 06.09.2016 передбачено, що у випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування відповідно до вимог Закону відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб`єкти декларування, повідомляє про це Національне агентство упродовж трьох робочих днів з дня виявлення такого факту. Повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (додаток 1), надсилається засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

Аналіз викладених вище норм дає підстави для висновку, що перед початком перевірки щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, є здійснення НАЗК контролю щодо своєчасності подання декларації суб`єктом декларування, встановлення за результатами такої перевірки факту порушення антикорупційного законодавства (неподання або несвоєчасного подання декларації), а також відображення цього факту у відповідному рішенні (висновку) НАЗК.

Однак, суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних документів чи інформації на підтвердження того, що був дотриманий визначений положеннями ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» порядок встановлення своєчасності подання декларації ОСОБА_1 .

Також суд зазначає, що до матеріалів справи не було долучено жодних документів на підтвердження того факту, що Національним агентством з питань запобігання корупції щодо декларацій, поданих ОСОБА_1 проводились будь-які види контролю, зокрема і щодо своєчасності подання щорічної декларації ОСОБА_1 за 2019 рік. Вказані матеріали справи не містять документів на підтвердження того, що за результатами такого контролю НАЗК встановило факт несвоєчасного подання щорічної декларації ОСОБА_1 за 2019 рік, який був викладений у відповідному документі (висновку) та направленні такого висновку спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції, в даному випадку управлінню стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Спеціальним законом («Про запобігання корупції»), який регулює питання запобігання корупції, визначено, що право проводити перевірки дотримання законодавства про запобігання корупції належить виключно НАЗК, а не іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, в тому числі і органам Національної поліції.

Тобто, виключно після проведення перевірки НАЗК і направлення висновку НАЗК спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції (в тому числі і Національній поліції), у останніх виникають повноваження на складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Закон України «Про запобігання корупції» є спеціальним, а тому має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами.

Виключно на НАЗК покладено обов`язки здійснення контролю щодо своєчасності подання, правильності та повноти заповнення, а також здійснення логічного та арифметичного контролю, перевірки декларацій та проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування. У разі встановлення факту не подачі або несвоєчасного подання декларації НАЗК повідомляє про це відповідні суб`єкти у сфері протидії корупції.

Такими повноваженнями щодо такого контролю інші суб`єкти у сфері протидії корупції, зокрема поліція, в розумінні Закону не наділені.

Крім того, Закон України «Про національну поліцію» також не містить положень щодо повноважень органів поліції на виявлення саме адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Тобто, лише письмове повідомлення чи відповідний висновок НАЗК про несвоєчасність подання декларації буде допустимим доказом, який підтверджує цей факт порушення антикорупційного законодавства. І тільки таке письмове повідомлення чи відповідний висновок НАЗК встановлює факт несвоєчасного подання декларації і є підставою для початку провадження і послідуючого складання протоколу про відповідне адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного вище, суд звертає увагу на те, що сам факт несвоєчасного подання декларації не може свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення, оскільки адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання декларації настає лише у разі подання її з порушенням встановлених строків без поважних причин, а такий факт може бути встановлений лише після проведення відповідної перевірки.

Таким чином, судом встановлено, що контроль за своєчасністю подання декларації ОСОБА_1 уповноваженою особою НАЗК відповідно до ст.ст. 48,49 Закону України «Про запобігання корупції» не проводився.

Тобто, всі обов`язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК на підставі листа уповноваженої особи.

Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення та притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Відповідно до ст. ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «АЛЛЕНЕ де Рібермон про Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Управлінням стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що належних та допустимих доказів факту вчинення інкримінованого діяння суду не надано, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 7,10,11,172-6 221, 247, 252, 283-285, 294 КУпАП, ст.ст. 8, 62 Конституції України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 розпочате за ч.1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяО. О. Гребінь