Справа № 692/1164/20
Провадження № 3/692/4/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року смт. Драбів

Суддя Драбівського районного суду Черкаської області Левченко Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Драбівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, особи з інвалідністю ІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396817 від 16.11.2020р., гр. ОСОБА_1 16.11.2020р. о 15 год. 30 хв. в смт. Драбів по. вул. Шевченка, 1, керував автомобілем ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєному правопорушенні не визнав, проти викладених обставин заперечив. Вказав, що 16.11.2020р. близько 15год. 40 хв. керуючи власним автомобілем ВАЗ 2106 він повертався додому з смт. Драбів. На автодорозі сполученням смт. Драбів - с.Драбове-Барятинське його автомобілем синього кольору наздогнав невідомий чоловік та попросив повернутись в смт. Драбів, оскільки ОСОБА_1 нібито причетний до скоєння ДТП в смт. Драбів. Близько 16 год., повернувшись в смт. Драбів, на вулиці Шевченка, 1, поблизу магазину «Квіточка», ОСОБА_1 побачив працівників поліції та невідомих людей. Працівники поліції звинуватили його у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння, скоєнні ДТП та залишенні місця ДТП й запропонували пройти огляд на стан сп`яніння з застосування приладу Драгер. ОСОБА_1 погодився, однак попросив, щоб при огляді були присутні незалежні свідки, а не особи з числа присутніх на місці події, на що йому працівниками поліції було відмовлено в грубій формі. В присутності наявних свідків ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння проходити відмовився, після чого його для надання пояснень було доставлено до Драбівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області. Після надання пояснень ОСОБА_1 самостійно звернувся до Драбівської ЦРЛ з метою проходження огляду для визначення стану алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. На прийомі його було повідомлено про необхідність отримання направлення органу поліції для проходження вказаного огляду, а тому ОСОБА_1 повернувся до Драбівського ВП й, отримавши вказане направлення, близько 18 год. 16.11.2020р. пройшов огляд на стан сп`яніння в Драбівській ЦРЛ з результатом відсутності ознак сп`яніння та стану сп`яніння. Також ОСОБА_1 зазначив, що у вказані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396817 від 16.11.2020р. дату та час автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння не керував, від проходження огляду на стан сп`яніння категорично не відмовлявся, не хотів проходити огляд в присутності наявних осіб, яких вважав упередженими, та просив, щоб при огляді були присутні незалежні свідки. Зазначив, що під час даних подій працівники поліції пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі йому не пропонували. Окрім того ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, перебуває на огляді нейрохірурга та ортопеда-травматолога й має протипоказання до вживання алкогольних напоїв.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Брус С.М. підтримав правову позицію свого клієнта, надавши заперечення на протокол про адміністративне правопорушення усно та письмово (вх. № ЕП-18/21-Вх від 11.01.21р., вх. №78/21-Вх від 12.01.2021р.), у яких зазначив, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396817 від 16.11.2020р. факти не відповідають дійсності, оскільки о 15.30 год. 16.11.2020р. працівники поліції ОСОБА_1 не зупиняли й не могли пересвідчитись, що він керував автомобілем у вказані дату та час з ознаками алкогольного сп`яніння. Близько 15 год. 40 хв. ОСОБА_1 на автодорозі за межами населеного пункту смт. Драбів було зупинено невідомою особою, після чого він прибув до смт. Драбів, де по вул. Шевченка,1, зустрівся з працівниками поліції та раніше невідомими йому особами. Працівники поліції звинуватили його у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння, скоєнні ДТП та залишенні місця ДТП й запропонували пройти огляд на стан сп`яніння з застосування приладу Драгер. Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння або перебування під дією медичних препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 не відмовлявся, пройти огляд у медичному закладі працівники поліції йому не пропонували, порушивши вимоги наказу МВС № 1452/725 від 09.11.2015р. Огляд на стан сп`яніння його клієнт пройшов самостійно 16.11.2020р. близько 18 год. у Драбівській ЦРЛ. У зв`язку з чим просив закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Також зазначив, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, про що надав копію довідки МСЕК серія 12ААБ №767659, копію індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1 767, та вказав на протипоказання вживання алкогольних напоїв його підзахисному й висловив припущення, що оскільки ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю захворюваності та перебування у стані хвилювання міг нечітко рухатись - це й стало причиною для висновку працівників поліції про перебування ним у стані алкогольного сп`яніння.

Суддя, вивчивши матеріали справи, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, приходить до наступного висновку.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Як вбачається із диспозиції частини 1 ст. 130 КУпАП покарання наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження вини ОСОБА_1 до матеріалів справи додані протокол про адміністративне правопорушення від 16.11.2020 року серії ДПР18 № 396817 та пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.ст. 251, 252, 280 КупАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст. 7 КУпАП.

У КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановлюється в конкретній справі. У вищевказаних процесуальних документах, зокрема, необхідно викласти всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі сукупності досліджених доказів, і обґрунтувати наявність складу правопорушення та його кваліфікацію.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Таким чином законодавством передбачено, що огляд на стан сп`яніння водіїв транспортних засобів проводиться не в будь-якому випадку, а лише за наявності підстав вважати, що водії перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 даної Інструкції передбачено ознаки сп`яніння, зокрема алкогольного сп`яніння, до яких належать: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

У протоколі серії ДПР 18 № 396817 від 16.11.2020р. зазначено наявність ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, інших ознак не зазначено. З протоколу та доданих матеріалів не вбачається спосіб та час виявлення працівниками поліції ознак наявності стану сп`яніння у водія ОСОБА_1 . Окрім того, зазначення даної ознаки прямо суперечить іншим доказам, зокрема наданому стороною захисту висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 30 від 16.11.2020р. Згідно цього висновку 16.11.2020р. ОСОБА_1 1988 р.н. о 18 год. 10 хв. був направлений на огляд СРПП (далі нерозбірливо) ОСОБА_4 , пройшов огляд в закладі охорони здоров`я: Драбівська ЦРЛ, ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено, у стані сп`яніння не перебуває. Таким чином у суду виникають сумніви щодо наявності 16.11.2020р. у водія ОСОБА_1 зазначеної працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 396817 від 16.11.2020р. ознаки алкогольного сп`яніння, а також наявності обґрунтованої підстави для проведення огляду водія на стан сп`яніння та законності складеного протоколу.

Згідно сформованої в протоколі серії ДПР 18 № 396817 від 16.11.2020р. фабули вчинення адміністративного правопорушення, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 притягується за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Даний факт не знайшов підтвердження під час розгляду матеріалів судом, у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б вказували на керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову водія від проходження огляду щодо визначення алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.ч. 2,3,4 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів що знижують його увагу та швидкість реакції проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Пунктом № 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. № 1452/735 встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 7 розділу І вказаної вище Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

П. 6 розділу ІІ вказаної Інструкції передбачено, що огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським у присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу.

Таким чином, пропозиція поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки має здійснюватися у присутності 2 свідків, які у разі відмови особи від його проходження, будуть свідками такої відмови.

Відповідно наявних у матеріалах справи письмових пояснень гр. ОСОБА_2 від 16.11.2020р. та ОСОБА_5 від 16.11.2020р. вбачається, що вони були запрошені 16.11.2020р. о 15 год. 30 хв. працівниками Драбівського ВП бути свідками під час проходження медичного огляду водія автомобіля ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який в їх присутності відмовився від будь-якого проходження медичного огляду.

Таким чином пояснення свідків не відповідають фабулі правопорушення, зазначеній у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396817 від 16.11.2020р., оскільки містять розбіжності у часі можливого скоєння правопорушення. Так, відповідно до вказаного вище протоколу о 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 , а не відмовився в цей час від проходження огляду на стан сп`яніння. Окрім того дані пояснення чітко не вказують на те, що працівники поліції дотримали вимог Інструкції та пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд для встановлення ступеня сп`яніння у найближчому медичному закладі, від якого той відмовився.

Згідно сформованої в протоколі серії ДПР18 № 396817 від 16.11.2020р. фабули вчинення адміністративного правопорушення, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 притягується за керування з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що не підтверджено у передбаченому вищевикладеними приписами законодавства порядку.

При цьому суддя вважає, що працівники поліції допустилися помилки при фіксації правопорушення, оскільки ними не було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння в смт. Драбів по вул. Шевченка, 1, та не зафіксовано належними чином факт відмови від проходження огляду в присутності свідків на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому медичному закладі, а додані пояснення свідків оцінюються судом критично, оскільки відібрані формально й не містять повних відомостей про обставини справи та мають суттєві розбіжності з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396817 від 16.11.2020р. Інших доказів вини особи, що притягується до адміністративної відповідальності, зокрема рапортів працівників поліції, записів камер нагрудних відеореєстраторів надано не було.

З огляду на чинне законодавство цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.

Таким чином обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

В той же час стороною захисту на підтвердження своєї правової позиції було надано документи: копію висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 30 від 16.11.2020р.; копію довідки № 184197 від 23.08.2018р.; копію виписки з історії хвороби № 173920 від 28 серпня 2017р.; копію довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серія 12ААб № 767659 від 02.03.2020; копію індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1767 від 02.03.2020р. щодо ОСОБА_1 , які підтверджують обставини, зазначені стороною захисту та суперечать фабулі вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України "Європейський суд вказав, що: «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;

В рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.»

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який грунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.

Оскільки додані до матеріалів справи докази викликають сумніви у своїй достовірності, тому до уваги взяті судом бути не можуть, а сам порядок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції не дотриманий, висновок працівників поліції про наявність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 базується на припущеннях та не підтверджений іншими належними та допустимими доказами, то суддя приходить до переконання, що достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при обставинах, зазначених у протоколі, яким визначаються межі даного судового розгляду, суду не надано, його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом не доведена, тому склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в його діях відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись вищевикладеним та п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана скарга до Черкаського апеляційного суду через Драбівський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л.О. Левченко