ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 cічня 2021 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., при секретарі Редьці І.М., розглянувши провадження у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Згідно постанови районного суду, ОСОБА_1 15.11.2020 року о 19 год. 25 хв. в м. Чернівці по вул. В.Александрі, 15, керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та у лікаря нарколога у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2020 року та провадження по справі 726/1803/20 відносно нього, за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі ст. 247 КУпАП.

ЄУНСС: 726/1803/20

Номер провадження:33/822/15/21 Головуючий у І інстанції: Байцар Л.В.

Категорія: ст.130 КУпАП Головуючий в апеляційній ін-ції: Потоцький В.П.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі усі докази та не надав їм належної оцінки, крім того, на думку апелянта, грубо порушив його права, а тому постанова суду є незаконною.

Зазначає, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за не чинною статтею, оскільки 01 липня 2020 р було скасовано акт, який встановлював адміністративну відповідальність, а тому провадження підлягає закриттю на підставі п.6 ст.247 КУпАП.

Також вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №540391 від 15 листопада 2020 року складено з порушенням норм процесуального права, оскільки вказаний протокол складено за місцем зупинки транспортного засобу, а не за місцем розташування закладу охорони здоров`я, куди, на думку апелянта, його повинні були доставити працівники поліції для проходження огляду.

Вважає, що відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння інспекторами поліції на місці зупинки транспортного засобу без його доставляння в медичний заклад охорони здоров`я не є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Одночасно зазначає і інші порушення, допущені працівниками поліції, зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що часом вчинення адміністративного правопорушення є 19 год. 25 хв., проте із відеозаписів із нагрудних камер встановлено, що спілкування інспекторів поліції розпочалось о 18 год. 35 хв., при цьому часом складання зазначеного протоколу зазначено 17 год.43 хв., що свідчить про те, що протокол був складений ще до вчинення адміністративного правопорушення.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає і те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджують факт керування ним транспортним засобом. Більш того, відеозаписи, які були надані працівниками поліції, є неповними, на них відсутнє безперервне спілкування з громадянином, а лише короткі фрагменти. При цьому, із наявних відеозаписів вбачається, що він не відмовлявся від проведення огляду на стан сп`яніння.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, що у відповідності до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши вимоги, заявлені в апеляційній скарзі, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, повинно бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таких вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена наявними у справі письмовими доказами, яким суд дав вірну юридичну оцінку, а також поясненнями свідків, наданими в суді апеляційної інстанції.

Так, свідок ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що працює в патрульній поліції. 15.11.2020р. у вечірній час, більш точного часу не пам`ятає, під час патрулювання в Садгірському районі в м. Чернівці помітив автомобіль, у якого не були ввімкнені фари. Він з напарником почали рух за вказаним автомобілем, водій якого, здійснюючи маневр повороту, також не ввімкнув світловий покажчик. Після чого, ними було зупинено зазначений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування з водієм у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано водієві на місці зупинки пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він не погодився. У зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, на що він спочатку погодився, а в подальшому відмовився в присутності двох свідків. Зазначив, що підстав оговорювати ОСОБА_1 у нього немає.

Свідок ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснив, що також працює в патрульній поліції м. Чернівці. 15.11.2020р. він був у складі іншого екіпажу, ніж свідок ОСОБА_2 ,та приїхав на виклик, який був здійснений на спецлінію «102» по факту скоєння ДТП транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 . В ході розмови з водієм останній поводив себе неадекватно, ховався за зупинку, намагався втекти. Працівниками поліції було запропоновано водієві пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, однак він відмовився. Потім запропоновано проїхати у ЧОНД, на що ОСОБА_1 спочатку погодився, однак, сівши в машину працівників поліції, відмовився. Після чого були запрошені двоє свідків, які засвідчили факт відмови пройти огляд як на місці зупинки так і в медичній установі.

Пояснення вказаних свідків повністю узгоджуються із письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, дані, які є в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №540391 (а.с.1) свідчать про те, що 15.11.2020 року ОСОБА_1 по вул. В.Александрі, 15 в м. Чернівці керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter» д. н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та у лікаря нарколога у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Крім того, викладені в ньому обставини були засвідчені підписами двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також і самим апелянтом, при цьому

будь-яких заперечень чи зауважень до нього останній не подавав, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, апеляційний суд, дослідивши вказаний доказ, зазначає, що окремі неточності, про які зазначив апелянт в своїй апеляційній скарзі, є очевидними технічними описками, що підтвердив свідок ОСОБА_2 , який складав вказаний протокол, та який пояснив, що випадково сплутав час вчинення адміністративного правопорушення із часом складання протоколу. Такі пояснення працівника поліції підтверджуються й відеозаписом з нагрудних бодікамер працівників поліції (а.с.13 диск), з якого вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення був складений о 19 год. 44 хв.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, при обставинах, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які містяться на арк. 7,8, з яких вбачається, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, факт відмови ОСОБА_1 підтверджується й відеозаписом з нагрудних бодікамер працівників поліції, а також актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3) та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.4,5), з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від такого огляду.

Дослідивши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При перегляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апеляційним судом не встановлено порушень працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 1413/2785 від 11.11.2015р.

Доводи апелянта на те, що транспортним засобом він не керував, є безпідставними, оскільки спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_2 , а також копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №036670 від 15.11.2020р. (а.с.11), з якої вбачається, що ОСОБА_1 15.11.2020 року о 17 год. 50хв. в м. Чернівці по вул. Д. Галицького,2, керуючи т/з марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив ДТП та покинув місце події, в подальшому було зупинено т/з по вул. Александрі,13.

Також із письмових пояснень свідка ОСОБА_6 (а.с.9) вбачається, що 15.11.2020р. приблизно о 17 год. 30хв. вона перебувала в магазині по вул. Д. Галицького,1 та побачила автомобіль жовтого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв на дорозі біля магазину. До неї підійшов хлопець, який повідомив, що водій даного т/з в стані сп`яніння, після чого водій вищевказаного т/з завів автомобіль та розпочав рух і допустив зіткнення з будинком, що по вул. Д. Галицького, та продовжив рух в сторону вул. В. Александрі.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що з 01 липня 2020 року Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП скасована і за ці дії встановлена кримінальна відповідальність, то вони є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та визначено особливості початку досудового розслідування у формі дізнання. Вказаний Закон набув чинності 01 липня 2020 року.

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу І Закону № 2617-VIII статтю 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення викладено у новій редакції. Одночасно, підпунктом 17-1 пункту 2 Розділу 1 внесено зміни до Кримінального кодексу України та введено новий склад кримінального проступку у статті 286-1 КК України у такій редакції: «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», об`єктивна сторона якого включає відповідальність як за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само: передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,; вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування. У частині другій цієї статті передбачена відповідальність за повторне вчинення проступку.

Однак, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (на підставі статті 8 Конституції України набув чинності в порядку частини 5 статті 94 Конституції України з дня опублікування в офіційному друкованому виданні Верховної Рада України «Голос України» - 03.07.2020 року) виключені норми Закону № 2617-VIII а саме: підпункт 4 пункту 1 Розділу І, яким положення статті 130КУпАП викладено у новій редакції та підпунктом 171 пункту 2 Розділу 1, яким введено в дію положення статті 286-1 КК України.

Згідно з частиною 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 720-ІХ до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки Законом № 720-ІХ такі зміни виключені, суд керується положеннями статті 8 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, до набрання чинності Законом України № 2617-VIII (до 01.07.2020 року) Кодекс України про адміністративні правопорушення передбачав у статті 130 адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З 01.07.2020 року і до 03.07.2020 року такі діянні криміналізовано шляхом доповнення КК України статтею 286-1, а з 04.07.2020 року такі діяння знову віднесені до статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив дії, які охоплюються складом адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП, після 03.07.2020 року, а саме 15 листопада 2020 р., суд вважає, що положення статті 130 КУпАП на момент розгляду справи діють в редакції Закону від 07 липня 2016 року № 1446-VIII, у зв`язку з чим має бути застосований закон, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та закриття справи щодо ОСОБА_1 на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність, немає.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , то вони носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Будь-яких істотних порушень норм процесуального чи матеріального права судом не встановлено.

При вирішенні питання про накладення на правопорушника адміністративного стягнення районним судом цілком враховано вимоги ст. 33 КУпАП.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2020 року щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду /підпис/ В.П. Потоцький