Справа № 699/959/21
Номер провадження № 3-зв/699/2/21
ПОСТАНОВА

щодо відводу судді

12.11.2021 року м. Корсунь-Шевченківський

Суддя Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області Свитка С.Л., розглянувши заяву судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області Літвінової Г.М. про самовідвід у розгляді адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Суддя Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області Літвінова Г.М. подала заяву про самовідвід, яка мотивована тим, що за результатами автоматизованого розподілу документообігу суду, її визначено суддею у розгляді адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування своєї заяви суддя Літвінова Г.М. вказала, що вона, будучи слідчим суддею у кримінальному провадженні №00000020, приймала рішення про обрання підозрюваному за ч.1 ст.369 КК України ОСОБА_1 запобіжного заходу, у зв`язку з чим оцінювала як доказ протокол про вчинення адмінправопорушення останнім, який на теперішній час є предметом при розгляді справи про адмінправопорушення, та у такий спосіб сформувала власну думку щодо винуватості вказаної особи, публічно її оголосила, а тому не може приймати участь у розгляді іншої справи щодо того самого правопорушення.

Розглянувши вказану заяву, вважаю, що заява судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області Літвінової Г.М. про самовідвід є такою, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення прямо не передбачено можливість судді заявляти про самовідвід або заявляти відвід судді.

Разом з тим, ст.1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частинами 1-4 ст.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та інших законів України, що встановлюють адміністративну відповідальність, та/або до законодавства України про кримінальну відповідальність, та/або до кримінального процесуального законодавства України.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення можуть виникати обставини, які у інших видах судочинства є безумовною підставою для заявлення відводу судді.

Найближчим до судочинства у справах про адмінправопорушення є кримінальне судочинство, а тому вважаю необхідним при вирішенні даного самовідводу керуватися саме нормами Кримінального процесуального кодексу України в порядку застосування аналогії закону.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1ст.75КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч. 1 ст.80КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до п.81 рішення ЄСПЛ «Салов проти України» Європейський суд нагадав, що "неупередженість", в сенсі статті 6 параграф 1, має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (див. Bulut v. Austria, рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 256, параграф 31 та Thomann v. Switzerland, рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 815, параграф 30). У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Вирішується питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти

суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Отже, прийняття суддею рішення у судовій справі щодо того самого факту, з участю того самого суб`єкта двох різних правопорушень може викликати сумнів в неупередженості судді як у самої особи, що притягується до відповідальності , так і стороннього спостерігача щодо поведінки судді, оскільки суддя фактично сформувала власну думку про винуватість особи та публічно її оголосила.

Підпунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН N 2006/23 від 27 липня 2006 року, визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України», рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Крім того, ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст.6 Конвенції може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про наявність достатніх об`єктивних та суб`єктивних чинників для задоволення заяви про самовідвід судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області Літвінової Г.М. з метою уникнення сумніву в її неупередженості у зв`язку прийняттям нею судового рішення, пов`язаного із справою, що наразі розглядається стосовно ОСОБА_1 .

Керуючись п.4 ч.1 ст.75, ст.80 КПК України, ст.ст.7,245,248 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області Літвінової Г.М. про самовідвід у розгляді адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодекс України про адміністративні правопорушення задовольнити.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодекс України про адміністративні правопорушення скерувати до Корсунь-Шевченківського районного суду для виконання вимог повторного розподілу судової справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Свитка С.Л.