ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Дембіцька О.О., розглянувши провадження у справі про адміністративні правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мар`яна І.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканецьвул. АДРЕСА_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 153 грн. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. на користь держави.

Відповідно до постанови, 12.09.2021 року об 11:20 на АД Н10 204 км, на СП «Оршівці» в с. Оршівці Кіцманського району Чернівецької області, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з марки «Ford Transit Connect», н/з НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції, завчасно подану підняттям жезла вверх та направленням на транспортний засіб, не зупинився, був затриманий екіпажем 1008, н/з. 2346 шляхом блокування в с. Мамаївці на вулиці Шевченка,3, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

На таке судове рішення захисник Мар`ян І.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати постанову районного суду та провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки протокол не є належним доказом, а письмові пояснення свідків без їх допиту в суді не можуть бути прийняті до уваги.

Звертає увагу суду на те, що ПДР України містить вичерпний перелік способів, за допомогою яких працівники поліції можуть подати вимогу про зупинку транспортного засобу, однак жоден із таких способів застосований не був.

Провадження: №33/822/577/21 Головуючий у І інстанції: Мінів О.І.

Категорія: ст. 122-2 КУпАП Доповідач: Дембіцька О.О.

Апелянт вказує, що жезл може використовуватись працівниками поліції тільки для регулювання дорожнього руху та не може слугувати способом подачі сигналу про зупинку автомобіля, а тому водій не зобов`язаний виконувати таку вимогу.

Також зазначає, що законних підстав для зупинки автомобіля не було, оскільки ОСОБА_1 не порушував вимог ПДР України.

Вказує, що дії, які передбачені диспозицією ч.1 ст.122-2 ОСОБА_1 не вчиняв.

Посилається на притягнення працівника поліції, який був у складі екіпажу, до дисциплінарної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності зі ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в ст.ст. 247, 280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.

Даних вимог районний суд, розглядаючи дану справу, не дотримався повною мірою, оскільки поза увагою та без належної оцінки суду залишились обставини, неврахування яких істотно вплинуло на правильність висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12.09.2021 року, того ж дня об 11:20 на АД Н10 204 км, на СП «Оршівці» в с. Оршівці Кіцманського району Чернівецької області, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з марки «Ford Transit Connect», д/н. НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції, завчасно подану підняттям жезла вверх та направленням на транспортний засіб, не зупинився, був затриманий екіпажем 1008, д.н.з. НОМЕР_2 шляхом блокування в с. Мамаївці на вулиці Шевченка,3, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-2 КУпАП.

Положеннями ч.1 ст. 256 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Викладена у протоколі суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.

Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

При цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення,оскільки цим неминуче перебирає на себе функції обвинувачення,що є неприпустимим.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч. 1 ст. 254 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, його складено за порушення ОСОБА_1 вимог п.2.4 ПДР України і вказано, що за такі дії передбачена відповідальність за ст. 122-2 КУпАП.

Тобто, уповноваженою на складання протоколу особою в порушення вимог ст. 256 КУпАП не зазначено частину ст. 122-2 КУпАП, за якою складено протокол, з огляду на те, що ст. 122-2 КУпАП має дві частини.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 , не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому не може бути визнаний допустимим доказом, на що районний суд не звернув уваги.

Натомість суд прийняв рішення, яким самостійно визначив частину ст. 122-2 КУпАП, притягнувши ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 122-2 КУпАП, що є недопустимим.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному протоколі зазначається про долучення до нього відеозапису із камери відеоспостереження на стаціонарному посту СП «Оршівці», однак матеріали справи такого відеозапису не містять.

Крім того, слушним є посилання апелянта щодо невідповідності вимогам ПДР України сигналу про зупинку, який,за змістом протоколу, був поданий працівником поліції.

Так, відповідно до протоколу та письмового пояснення ОСОБА_2 (а.с.3), працівник поліції намагався зупинити транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 шляхом подання жесту підняттям жезла.

Відповідно до п. 8.9 ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою:

а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки;

б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу;

в) гучномовного пристрою;

г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Викладене свідчить,що працівником поліції не було подано належного сигналу про зупинку автомобіля, який водій зобов`язаний був виконувати.

При цьому,за змістом апеляційної скарги, ОСОБА_1 заперечує, що він не зупинився на вимогу поліцейського, а допустимих доказів таких обставин у справі немає.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, з яких,встановлених ст.35 Закону України`Про Національну поліцію»,підстав працівники поліції зупиняли транспорний засіб під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Викладені вище обставини свідчать про те, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення,поставленого йому у вину,не доведена поза розумним сумнівом

Отже,апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити, скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247,294 КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Мар`яна І.С. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2021 року скасувати та провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду О.О. Дембіцька