Провадження №3/463/42/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С. І., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Гур`єва О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , проживаючого: АДРЕСА_1

за ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Громадянин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Пежо, д.н.з. НОМЕР_2 , 16.10.2020 о 19:40 год. в м. Львові на перехресті вул. Тракт Глинянський вул. Бігова, не був уважний, не вибрав безпечної швидкості руху і дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом БАЗ д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався попереду і який по інерції здійснив зіткнення з транспортним засобом Кіа, д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження, чим порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР України.

Крім того, громадянин ОСОБА_1 16.10.2020 о 19:40 год. в м. Львові на перехресті вул. Тракт Глинянський вул. Бігова, керуючи транспортним засобом Пежо, д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вину у вчиненні ДТП визнав. Пояснив, що не впорався з керуванням та внаслідок цього здійснив зіткнення. В цій частині щиро розкаявся, ствердив про не вчинення аналогічних правопорушень в майбутньому. В частині відмови від проходження медичного огляду вину у вчиненому заперечив. В стані алкогольного сп`яніння не перебував, а від проходження медичного огляду відмовився, оскільки перебував в стресовому, шокованому стані внаслідок травм, отриманих під час ДТП та в результаті неналежного виконання своїх посадових обов`язків працівниками поліції, які не доставили його до лікарні.

Захисник особи яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Гур`єв О.В. заперечив вину свого довірителя у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, внаслідок ДТП ОСОБА_1 зазнав значних тілесних ушкоджень, а саме забій, тріщина коліна та надрив, розтягнення зв`язок, струс мозку. Внаслідок цього працівники поліції повинні були забезпечити в обов`язковому порядку проходження огляд на стан сп`яніння всіх учасників ДТП, а не пропонувати ОСОБА_1 пройти такий огляд на місці зупинки чи в медичному закладі і тому, в його діях відсутні ознаки інкримінованого правопорушення. Крім того, 17.10.2020 здав аналізи крові і за результатами токсикологічного дослідження алкогольне сп`яніння не було виявлено.

Розглянувши матеріали справи, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності виходячи з таких підстав.

Оскільки ОСОБА_1 одночасно інкримінуються декілька правопорушень, суддя розгляне їх окремо.

Щодо ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні встановлено, що 16.10.2020 о 19:40 год. в м. Львові на перехресті вул. Тракт Глинянський вул. Бігова мала місце ДТП, учасником та безпосереднім винуватцем якої був водій ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вчинене правопорушення стверджується поясненнями ОСОБА_1 , письмовими поясненнями потерпілих та долученою до справи схемою місця ДТП, в якій зазначені технічні пошкодження автомобілів, які об`єктивно відображають обставини справи. Крім того, вчинене правопорушення також стверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 16.10.2020.

Тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Щодо ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, полягає в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно п. 2 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008р. (даті Порядок), огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначаєтьсяІнструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015р.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ цієї Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

За загальним правилом, огляд на стан сп`яніння проводиться на місці зупинки, однак, як зазначено п. 7 Розділу І цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

За змістом п. п. 6, 7, 8 Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічні положення закону закріплені в ч. 3 ст. 266 КУпАП.

Вважаю, що у судовому засіданні встановлено і підтверджено факт відмови особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується письмовими поясненнями свідків, протоколом про адміністративне правопорушення від 20.10.2020 та відеозаписом обставин події, згідно якого ОСОБА_1 , незважаючи на пропозицію працівників поліції, в присутності свідків категорично відмовився від проходження медичного огляду як на місці зупинки так і в медичному закладі, при тому що працівник поліції роз`яснив йому усі негативні наслідки такої відмови, після чого ОСОБА_1 не змінив своєї позиції.

В свою чергу, що стосується аргументів сторони захисту, суддя надає їм правову оцінку та звертає увагу на наступне.

Дійсно, відповідно до п. 8 Розділу І Інструкції, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису обставин події, про існування будь-яких травм ОСОБА_1 працівникам поліції не повідомляв, а у своїх письмових поясненнях він вказав, що ніхто з людей не постраждав. Крім того, вбачається, що з ОСОБА_1 перебували його, напевно родичі, яким він також не повідомляв про існування будь-яких травм, оскільки при спілкуванні з працівниками поліції одна з них повідомила працівнику поліції про відсутність травмованих.

Також слід врахувати, що візуально ніщо не вказувало на існування у ОСОБА_1 будь-яких травм. Останній хоч і був мовчазним, проте реагував на навколишні події.

Інші учасники ДТП теж не отримали травм.

Слід вважати, що в такому випадку у працівника поліції не виникало обов`язку забезпечити проведення огляду на стан сп`яніння.

В свою чергу, що стосується доводів сторони захисту про відсутність у крові ОСОБА_1 алкоголю, суддя їх відкидає, оскільки відмова від проходження медичного огляду створює самостійний склад адміністративного правопорушення.

Положення п. 6 ст. 247 КУпАП зобов`язують посадову особу, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення закрити провадження у справі у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Діяння, за вчинення якого вирішується питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з правової точки зору кваліфікується за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Редакція цієї статті змінювалась.

Так, згідно даної норми в редакції, яка була чинна на момент вчинення адміністративного правопорушення, відмова водія транспортного засобу від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння становило об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 (далі Закон № 2617-VIII).

Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу І Закону 2617-VIII статтю 130 КУпАП викладено в новій редакції, і зокрема відмова водія транспортного засобу від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння перестало бути об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Одночасно, підпунктом 171 п. 2 Розділу І Закону 2617-VIII Кримінальний кодекс України доповнено новою статтею 286-1, згідно якої відмову водія транспортного засобу від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння законодавець відніс до кримінальних правопорушень.

В подальшому, 03.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-ІХ від 17.06.2020 (далі Закон № 720-ІХ).

Відповідно до підпунктів 1 та 2 п. 117 Розділу І Закону № 720-ІХ, підпункт 4 п. 1 Розділу І та підпункт 171 п. 2 Розділу І Закону № 2617-VIII виключено.

Іншими словами, до набрання чинності Законом № 2617-VIII інкриміноване ОСОБА_1 діяння вважалось адміністративним правопорушенням, після набрання чинності таким Законом (тобто з 1 липня 2020р.) вказане діяння стало об`єктом кримінального правопорушення, а після набрання чинності Законом № 720-ІХ (тобто з 3 липня 2020р.) відмова водія транспортного засобу від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння знову стало об`єктом адміністративного правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Про неможливість зворотної дії Закону, який посилює відповідальність і навпаки, про ретроспективну дію Закону, який скасовує або пом`якшує відповідальність говориться також в Основному Законі.

Зокрема, стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Надаючи офіційне тлумачення положенням частини першої статті 58 Основного Закону Конституційний Суд України в п. 2 мотивувальної частини свого рішення від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 вказав, що відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Згідно з частиною другою статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення

Як зазначив Конституційний Суд України в п. 2 мотивувальної частини свого рішення від 19.04.2000 № 6-рп/2000, з цього конституційного припису випливає, що діяння як певне правопорушення може визнаватись тільки законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом. Такий висновок підтверджується положеннями пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України про те, що виключно законами визначаються «засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них».

В іншому своєму рішенні від 30.05.2001 № 7-рп/2001 Конституцій Суд України вказав, що пункт 22 частини першої статті 92 Конституції України спрямований не на встановлення переліку видів юридичної відповідальності. Ним визначено, що виключно законами України мають врегульовуватись засади цивільно-правової відповідальності (загальні підстави, умови, форми відповідальності тощо), підстави кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності - діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад), та відповідальність за них. У такий спосіб Конституція України заборонила врегульовувати зазначені питання підзаконними нормативно-правовими актами та встановила, що лише Верховна Рада України у відповідному законі має право визначати, яке правопорушення визнається, зокрема, адміністративним правопорушенням чи злочином, та міру відповідальності за нього.

В цьому ж рішенні зазначено про загальновизнаний поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну.

Отже, підставою для притягнення особи до юридичної відповідальності є визначення виключно законом вчиненого нею діяння кримінальним чи адміністративним правопорушенням. В свою чергу, притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності як видів юридичної відповідальності безпосередньо залежить від того, до якої категорії правопорушень (адміністративні проступки чи кримінальні правопорушення) закон відносить те чи інше діяння (бездіяльність).

Іншими словами відповідальність як форма примусу зі сторони уповноваженого державою органу є похідним від діяння, за вчинення якого така відповідальність передбачена. Ця відповідальність завжди є юридичною і її поділ за галузевою структурою права не має вирішального значення, а може лише свідчити про посилення/пом`якшення юридичної відповідальності.

Як уже зазначалось вище, вчинене ОСОБА_1 діяння спочатку визначалось адміністративним проступком, потім кримінальним правопорушенням, а в кінцевому знову адміністративним проступком. При цьому, як до набрання чинності Законами № 2617-VIII та № 720-ІХ так і після цього відмова водія транспортного засобу від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України визнавалось правопорушенням і жоден з цих Законів вказаного діяння не декриміналізовував.

Відповідно, внаслідок набрання чинності спочатку Законом № 2617-VIII відбулось не скасування адміністративної відповідальності, а її посилення, тобто переведення вчиненого діяння з категорії адміністративних проступків до категорії кримінальних правопорушень. В подальшому ж, внаслідок набрання чинності Законом № 720-ІХ навпаки, відбулось пом`якшення відповідальності, а саме переведення вчиненого діяння з категорії кримінальних правопорушень до категорії адміністративних проступків.

Таким чином, відносно осіб, які вчинили правопорушення до набрання чинності Законом № 2617-VIII, тобто до 1 липня 2020 року, має застосовуватись стаття 130 КУпАП в редакції, яка діяла до внесення до неї змін Законом № 2617-VIII (пряма дія закону в часі).

Якщо особа вчинила правопорушення у період з 1 липня 2020 року по 2 липня 2020 року включно, тобто до набрання чинності Законом № 720-ІХ, то з врахуванням його ретроспективної дії, діяння особи також мають кваліфікуватись за статтею 130 КУпАП як адміністративний проступок.

Діяння, вчинені після 3 липня 2020 року повинні кваліфікуватись за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме як адміністративне правопорушення, оскільки з цього часу за такий вид правопорушення скасована кримінальна відповідальність і одночасно, запроваджена адміністративна відповідальність.

Тому, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховується особа правопорушника, його майновий стан, ступінь його вини та характер вчиненого, в тому числі той факт, що правопорушення по своїй суті направлено проти безпеки дорожнього руху та несе реальну загрозу життю та здоров`ю громадян.

Обставин, які пом`якшують відповідальність за адміністративні правопорушення не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність не встановлено.

Відтак, з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами, вважаю, що за ст. 124 КУпАП слід обрати адміністративне стягнення у виді позбавлення спеціального права права керування всіма видами транспортних засобів, і за ст. 130 ч. 1 КУпАП штраф з позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточно накласти адміністративне стягнення в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 в дохід держави слід також стягнути судовий збір в розмірі 420,40 грн., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому вчинено правопорушення.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 124, 130 ч.1, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч.1 КУпАП та за ст. 124 КУпАП накласти адміністративне стягнення у виді позбавлення спеціального права права керування всіма видами транспортних засобів строком 9 (дев`ять) місяців, за ст. 130 ч. 1 КУпАП накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10 200 грн.) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 36 ч. 2 КУпАП остаточно визначити ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10 200 грн.) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 420,40 грн. судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С. І.