Номер провадження: 33/813/1518/21
Номер справи місцевого суду: 497/1839/21
Головуючий у першій інстанції Кравцова А.В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Гасанової Л.Я.к.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130ч.1 КУпАП, призначено адміністративне стягнення у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2021 року серії ОБ№075967 в цей день о 12:30 у с. Оксамитне Болградського району Одеської області ОСОБА_1 на вул. Північна керував т/з АЗЛК2140, д/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота у повітрі, що ним видихалося), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Болградського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року повністю або частково, у відповідній частині ухвалити нове рішення, або змінити оскаржувану постанову. Окрім того, просив розглядати апеляційні скаргу у його відсутності.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що:

- автомобілем, щодо керування яким у нетверезому стані відносно нього було складено відповідний протокол, керував його брат ОСОБА_2 . Документи на автомобіль та посвідчення водія було надано поліцейським коли він повертався до автомобілю з дому;

- з протоколом та постановою до протоколу його ознайомлено не було, на його вимоги адвоката надано не було.

Окрім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було стягнено з нього судовий збір, оскілки у судовому засіданні від надав посвідчення учасника бойових дій.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Апеляційний суд не в змозі погодитись із доводами апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 28.09.2021 року серії ОБ№075967, відповідно до якого в цей день о 12:30 у с. Оксамитне Болградського району Одеської області ОСОБА_1 на вул. Північна керував т/з АЗЛК2140, д/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота у повітрі, що ним видихалося), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України;

- відеозаписом події та обставин правопорушення, з якого вбачається, як працівники поліції рухаються на своєму патрульному автомобілі за легковим автомобілем синього кольору (Москвіч) з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в салоні якого перебуває лише водій, який, у свою чергу, зупинився після подання патрулем спецсигналу з зазначеного синього легкового автомобіля, з місця водія, відразу після зупинки, вийшов ОСОБА_1 , який в автомобілі був один, пасажири в автомобілі були відсутні. Продовжуючи фіксувати правопорушення без перерви, працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , який виявляв ознаки алкогольного сп`яніння, на відео вбачається невпевнена хода (хитання) і невиразна та не чітка вимова слів, та запропонували йому пройти медичний огляд на предмет перебування його у стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки, від чого ОСОБА_1 відмовився, після чого працівниками поліції йому було запропоновано пройти такий огляд у медичному закладі, але ОСОБА_1 відмовився їхати до лікарні. Протокол не містить пояснень та заперечень ОСОБА_1 , оскільки, відповідно до відеозапису, від підпису протоколу особа відмовилась. На відеофіксації правопорушення також вбачається, що водій відмовився від внесення зауважень до протоколу, про бажання залучити адвоката не заявляв.

Дослідивши вищенаведений відеозапис, апеляційний суд відхиляє доводи, наведені ОСОБА_1 у апеляційній скази, як безпідставні та такі, що повністю спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи.

Щодо посилань ОСОБА_1 на необхідність звільнення його від сплати судового збору, апеляційний суд зазначає таке.

Дійсно, згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 545/1149/17 (провадження N 14-730цс19) зазначено, що "відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону N 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі N 9901/311/19 (провадження N 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 490/8128/17 (провадження N К/9901/166/18, К/9901/30220/18)".

З матеріалів справи, що знаходиться на розгляді у апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 є особо, яка притягаєтесь до адміністративної відповідальності у зв`язку із порушення ним як водієм вимог п.2.5 ПДР України.

Відтак, оскільки дане провадження не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 судовий збір у порядку та розмірі, визначених Законом України "Про судовий збір".

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, тобто у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Болградського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко