Справа № 606/2474/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Теребовля

Суддя Теребовлянського районного суду Тернопільської області Мельник А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої у АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючої,

за ч. 2 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

ДОП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області Наконечним Я., 23.11.2020 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №717028, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП.

Згідно із вказаним протоколом 15.11.2020 о 20 год 20 хв. ОСОБА_1 по місцю свого проживання, неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання малолітньої дитини ОСОБА_2 , 2010 року народження, а саме, здійснила бездіяльність, що призвела до опіку обличчя дитини вогнем, за що ч.2 ст.184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, однак належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи, про що свідчать телефонограми зі змістом судової повістки від 11.12.2020, 26.12.2020, яку остання отримала особисто, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 268 КУпАП, вважаю за можливе розглядати справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, доходить до наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, як доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 2 ст. 184 КУпАП додані: протокол про адміністративне правопорушення від 23.11.2020 серії АПР18 №717028; письмові пояснення ОСОБА_1 від 15.11.2020, копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , копія постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.04.2020, згідно якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 184 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження та відеозаписом події адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 184 КУпАП визначено відповідальність за вчинення повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, дій передбачених ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Тобто, адміністративна відповідальність за ст. 184 КУпАП настає у разі ухилення батьків від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням їхнього належного виховання, навчання та створення необхідних умов життя.

Так, складом наведеного порушення є саме: незабезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх.

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, №2402-III, статтями 150,180 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенції ООН).

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст.150 Сімейного Кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

При цьому у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Виходячи з наведеного, ухилення від виконання батьківських обов`язків (об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 184 КУпАП) може проявлятись у різних формах.

Суть порушення, викладена у протоколі стосовно ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 184 КУпАП, та не містить всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, які характеризують зовнішню сторону даного правопорушення. Зокрема, не зазначено, в чому саме полягало ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків, яку саме бездіяльність допустила ОСОБА_1 , не конкретизовані норми законодавства, якими ці обов`язки передбачені та вимоги якого порушено.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що малолітній ОСОБА_2 отримав опіки обличчя вогнем, однак у ньому не вказано причинного зв`язку між даною подією та незабезпеченням матір`ю передбачених ч.2 ст. 184 КУпАП умов, які виникають з її обов`язків.

Окрім того, згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , вбачається факт опіку обличчя малолітньої дитини відбувся тоді, коли дитина перебувала під наглядом батька ОСОБА_3 .

Також, судом враховано, що батька дитини ОСОБА_3 за фактом, описаним у протоколі про адміністративне правопорушення щодо дій, що спричинили опіки обличчя малолітнього ОСОБА_2 постановою суду від 10.12.2020 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Вказані вище обставини не дають підстав для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначені обставини суд прийшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 184 КУпАП із викладеною у протоколі про адміністративне правопорушення від 23.11.2020 серії АПР18 №717028 фабулою, що не створює в її діях складу адміністративного правопорушення, а тому суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст. 184, п.1 ч.1 ст.247, ст.283, ст.284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення - провадженням закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Суддя А.В. Мельник