Номер провадження: 33/813/1431/21
Головуючий у першій інстанції Чванкін С.А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Накладено на ОСОБА_1 штраф в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 гривні.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судскасувати постанову Київського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити на підставі ст. 294 КУпАП.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 подав одночасно дві ідентичні апеляційні скарги на вищевказану постанову Київського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року, а тому суд апеляційної інстанції вважає їх одним процесуальним документом, який і є предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 16.11.2021 року, з`явився ОСОБА_1 та його представник - адвокат Поляков О.О.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Полякова О.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 015486 від 19.08.2021 року, відповідно до якого 19.08.2021 року о 10 годині 12 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «Опель», н/з НОМЕР_1 , по проспекту Академіка Глушко в м. Одеса, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, різка зміна забарвлення обличчя, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився (а.с. 3);

- відеозаписом події, що відбулася 19.08.2021 року (диск) (а.с.3).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Київського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року та порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 015486 від 19.08.2021 року був складений із порушенням ст. 256 КУпАП та п. 6 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11. 2015 року, оскільки був заповнений нерозбірливим почерком, через що абсолютно неможливо ідентифікувати особу, яка склала протокол та її посаду.

Разом з тим, вказані доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення);місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення;прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п. 6 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11. 2015 року, усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 015486 від 19.08.2021 року, вбачається, що він заповнений інспектором поліції розбірливим почерком, в ньому чітко та розбірливо зазначена його посада та Прізвище, ім`я по батькові, а тому, доводи апелянта в апеляційній скарзі про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП та п.6 вищевказаної Інструкції є безпідставним, оскільки зазначені вище вимоги працівниками поліції дотримані в повному обсязі.

Крім того, будь-яких заперечень та зауважень, в цій частині протокол про адміністративне правопорушення не містить.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що положення ч.1 ст. 130 КУпАП передбачають відповідальність лише за керування автомобілем, тобто автомобіль мав би рухатись є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, з відтвореного у суді апеляційної інстанції відеозапису події, яка мали місце 19.08.2021 року вбачається, що автомобіль «Опель», н/з НОМЕР_1 був пошкоджений внаслідок ДТП та розташований в між квартальному проїзді по проспекту Академіка Глушко, чим перешкоджав проїзду транспорту. На вимогу патрульних поліцейських щодо необхідності переставити транспортний засіб, ОСОБА_1 сів за кермо, завів двигун та переставив його на інше вільне місце. На запитання патрульного, чи вживав він алкогольні напої відповів, що вживав напередодні. Після чого інспектор запропонував йому пройти огляд на стан сп?яніння на місці зупинки або в медичному закладі на що ОСОБА_1 відповів відмовою.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, в диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено три склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

- відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дії ОСОБА_1 , які виразились у відмові (ухиленні) від проходження огляду на стан сп`яніння, самі по собі утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того перебував він у стані алкогольного сп`яніння чи ні.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що працівниками поліції йому не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, на якому чітко зафіксовано, як ОСОБА_1 керує транспортним засобом та особисто відмовляється від проходження огляду за допомогою алкотестеру «Драгер» (відеозапис 10год.22хв.) та двічі в медичному закладі (відеозапис 10год.19хв. та 10год.23хв.), оскільки сам зазначив, що вживав алкогольні напої напередодні, а тому проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння немає сенсу (відеозапис 10год.19хв.).

Стосовно безперервності відеозапису поліцейськими, суд вважає, що порушення принципу безперервності відеозапису не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту не надала інших допустимих доказів, які б спростовували відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп?яніння, а саме посилання на безперервність відеозапису є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд, оскільки додані відеозаписи дозволяють встановити обставини справи, що є основною їх функцією.

Безпідставними є і твердження ОСОБА_1 про те, що після складання адміністративного протоколу, працівники поліції не затримували його транспортний засіб.

Так, відповідно до п. 2 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів Тимчасове затримання транспортного засобу (далі - Порядок) проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 1225, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 1321, 2061 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 21 Порядку , за наявності правових підстав, передбачених пунктом 2 цього Порядку, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку проводиться виключно за умов, що розміщення такого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху чи створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

За відсутності умов, зазначених в абзаці другому цього пункту, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом блокування за допомогою технічних пристроїв.

Як було встановлено з відеозапису події, водій ОСОБА_1 самостійно зупинив транспортний засіб та після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 фактично було відсторонено від керування даним транспортним засобом.

Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра