справа № 361/9466/21
провадження № 3/361/6295/21
ПОСТАНОВА
Іменем України
03 листопада 2021 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Військової частини НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності майора юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бобринець Кіровоградської області, такого, що проходить військову службу на посаді помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП,
в с т а н о в и в :
Відповідно до протоколу ВЗ № 0000103 від 27 жовтня 2021 року про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 17215 КУпАП, складеного командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , 08 жовтня 2021 року о 09.00 год. було виявлено відсутність на службі майора юстиції ОСОБА_1 , близько 11.00 год. того ж дня, після того як начальник штабу військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_3 особисто зателефонував даному військовослужбовцю, майор юстиції ОСОБА_1 повідомив, що він має труднощі з автомобілем, всупереч вимогам ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби), затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, якою визначено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, останній знехтував зазначеними вимогами Статуту. У телефонній розмові ОСОБА_1 зобов`язувався прибути до військової частини до 14.00 год., проте дозволу від вищестоячого начальника на це він не отримував, про що свідчать його пояснення, та був повідомлений про те, що він повинен негайно прибути до місця проходження ним служби, про що ОСОБА_1 , зазначив у своїх поясненнях. Станом на 14.30 год. 08 жовтня 2021 року майор юстиції ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не прибув, чим порушив вимоги ст. 37 Статуту внутрішньої служби, у якій закріплено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. На територію військової частини НОМЕР_1 даний військовослужбовець з`явився близько 15.00 год. 08 жовтня 2021 року.
Виходячи з наведеного, 08 жовтня 2021 року майор юстиції ОСОБА_1 був відсутній на службі без поважних причин в особливий період та не міг виконувати обов`язки військової служби доручені за посадою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 17215 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у суді свою вину у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, не визнав повністю та пояснив, що о 07.25 год. 08 жовтня 2021 року він виїхав з міста Чернігів до військової частини НОМЕР_1 до місця проходження служби, на 30 км дороги в його автомобілі перестав перемикатися важіль механічної коробки перемикання передач, він зателефонував своїм знайомим, які доставила його до приватної станції технічного обслуговування міста Чернігів. Об 11.00 год. йому зателефонував начальник штабу військової частини НОМЕР_1 , якому він повідомив, що не може вчасно прибути на службу, у зв`язку з поломкою його автомобіля. Начальник штабу наказав йому негайно прибути на службу, але не пізніше 14.00 год., до місця проходження служби він прибув близько 15.30 год., про що одразу доповів начальнику штабу.
Факт несвоєчасного прибуття на військову службу до військової частини НОМЕР_1 майор юстиції ОСОБА_1 у суді визнав та пояснив, що причиною цього стала поломка його автомобіля під час прямування на службу. Жодних заходів щодо повідомлення командування військової частини НОМЕР_1 щодо неможливості його, ОСОБА_1 , прибуття до військової частини на 09.00 год. 08 жовтня 2021 року він не вжив. Сам факт його несвоєчасного прибуття на службу не може свідчити про його недбале ставлення до виконання службових обов`язків помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи. Сумніви щодо його вини у неналежному виконанні обсягу завдань за посадою тлумачаться на користь обвинуваченої особи, є підставою для прийняття судом рішення про відсутність в діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення та скасування відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення. Вказував, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складений з порушенням строків, встановлених ч. 2 ст. 254 КУпАП. Звертав увагу суду на те, що військовослужбовець не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одне й те саме правопорушення, крім цивільної чи матеріальної відповідальності. Також просив суд розцінити вчинене ним правопорушення як малозначне.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та дійшов наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У ч. 2 ст. 17215 КУпАП передбачено, що недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, тягне за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.
Особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (ст. 1 Закону України Про оборону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ).

За змістом ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні із 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року № 303/2014 по теперішній час.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

У ст. 11 Статуту внутрішньої служби встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Згідно із ст. 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Відповідно до ст. ст. 16, 17 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами Збройних Сил України, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (законами, статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2021 року о 09.00 год. було виявлено відсутність на службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 помічника командира цієї військової частини з правової роботи майора юстиції ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 12 Статуту внутрішньої служби останній про причини своєї неявки у зазначений час до місця проходження ним військової служби командира військової частини НОМЕР_1 чи інших посадових осіб даної військової частини не повідомив.
Жодних дій щодо повідомлення командування військової частини НОМЕР_1 про причини неявки у вказаний час до місця проходження військової служби ОСОБА_1 не вчинив та зробити цього він не намагався, що останній підтвердив у судовому засіданні, чим повністю знехтував вимогами ст. 12 Статуту внутрішньої служби щодо обов`язку військовослужбовця повідомляти безпосереднє командування частини про все, що з ним сталося.
Близько 11.00 год. того ж дня, майору юстиції ОСОБА_1 зателефонував начальник штабу військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_3 , якому ОСОБА_1 повідомив, що по дорозі прямування до військової частини у нього зламався автомобіль та він прибуде до місця служби до 14.00 год., проте дозволу від вищестоячого начальника на це він не отримав та був повідомлений вказаною посадовою особою військової частини про те, що він, ОСОБА_1 , повинен негайно прибути на службу. Після цього останній будь-яких дій щодо його негайного прибуття до місця проходження служби не вчинив та продовжив ремонт свого автомобіля.
Згідно із поясненнями майора юстиції ОСОБА_1 у суді до військової частини він вибув лише о 13.00 год. 08 жовтня 2021 року після ремонту автомобіля та фактично прибув до місця проходження ним військової служби близько 15.30 год. того ж дня.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, його вина у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, підтверджується поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; протоколом ВЗ № 0000103 від 27 жовтня 2021 року про військове адміністративне правопорушення, складеним відносно ОСОБА_1 , у якому він особисто зазначив, що свою вину у вчиненні вказаного порушення визнає та у подальшому зобов`язується дотримуватися вимог Статуту внутрішньої служби; матеріалами службового розслідування по факту відсутності в строю майора юстиції ОСОБА_1 о 09.00 год. 08 жовтня 2021 року; наказом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 23 жовтня 2021 року № 312 Про результати проведення службового розслідування, у зв`язку з відсутністю на службі майора юстиції ОСОБА_1 , яким за порушення вимог ст. ст. 11, 12, 37 Статуту внутрішньої служби останньому оголошено дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що майор юстиції ОСОБА_1 підлягає притягненню до відповідальності за вчинення військового адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП.
Згідно із ч. 4 ст. 15 КУпАП за вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

У ст. 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Накладене судом адміністративне стягнення у кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення нових правопорушень.

При накладенні на майора юстиції ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення ним військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, суд враховує особу порушника, який згідно із характеристикою зарекомендував себе як не досить дисциплінований військовослужбовець, завдання старших командирів ігнорує, до виконання поставлених йому завдань ставиться безвідповідально, потребує постійного нагадування та контролю, свої функціональні обов`язки виконує не в повному обсязі, ступінь вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, відсутність передбачених ст. ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність порушника.

Враховуючи наведене, суд вважає можливим застосувати до майора юстиції ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 17215 КУпАП в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.
Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнити відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.
Посилання ОСОБА_1 на те, що військовослужбовець не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одне й те саме правопорушення, на вимогах закону не ґрунтується.
За змістом ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Законом не забороняється притягнення особи за одне й те саме правопорушення до адміністративної, дисциплінарної чи цивільно-правової відповідальності особи. Поєднання кримінальної та адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення є неприпустимим, на що безпосередньо вказує ч. 2 ст. 9 КУпАП.

Верховний Суд у постанові від 19 березня 2021 року у справі № 300/195/20 зазначив, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Цією конституційною нормою встановлено заборону саме подвійного, а не повторного притягнення до відповідальності.

Зібрані у справі докази не дають суду підстав для визнання вчиненого майором юстиції ОСОБА_1 військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, малозначним та звільнення його від адміністративної відповідальності.

Не заслуговують на увагу й доводи порушника ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складений з порушенням строків, визначених ч. 2 ст. 254 КУпАП, оскільки наведених висновків суду щодо наявності в діях майора юстиції ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, та необхідності притягнення його адміністративної відповідальності вони не спростовують.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 9, 23, 24, 401, 221, 283 285 КУпАП,
п о с т а н о в и в :
Визнати майора юстиції ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя Дутчак І. М.