П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.01.2021 року м.Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова- Мартинишин М.О., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

Інспектором взводу 1 роти 3 батальйону 2 УПП у Львівської області ДПП лейтенантом поліції Серкіс А.О. 25.10.2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №428738 від 25.10.2020 року про те, що ОСОБА_1 25.10.2020 року о 01:40 год. по вул. В.Великого, 51 у м. Львів, керував автомобілем «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, нечітка вимова, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан стану сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України за, що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді вину у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП не визнав, заперечив викладенні дані у протоколі про адміністративне правопорушення з підстав наданих у письмових запереченнях. У зв`язку з чим просив закрити справу відносно нього.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши представлені адміністративні матеріали, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а тому провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Згідно з ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, є встановлення факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, в матеріалах справи немає жодного доказу, який би вказав на те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, які долучено до матеріалів справи(а.с.2), що на таких містять відомості лише про події, які мали місце лише під час складаного протоколу і ними не зафіксовано моменту зупинки автомобіля та особу водія, що також свідчить про відсутність доказів, які би підтвердили, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Відтак, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

З пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 25.10.2020 року (пояснення виготовлені на заздалегідь виготовлених бланках пояснень(а.с.3-4), які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №428738 від 25.10.2020 року і в яких міститься посилання, що 25.10.2020 року о 01:45 год. по вул. В. Великого, 51 у м.Львові вони були запрошенні працівниками поліції бути присутніми(свідками) при пропозиції водію ОСОБА_1 пройти огляд на прилад «Драгер» або в медичному закладі на що водій відмовився у їх присутності.

Відповідно до ч.2, ч.3, ч.5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735(далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З наявного відео також не вбачається, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду та присутності будь-яких свідків.

Відтак, зазначене також ставить під сумнів розуміння та добровільність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, оскільки ОСОБА_1 не було проінформовано про порядок проходження огляду на предмет встановлення стану алкогольного сп`яніння та не було роз`яснено наслідків відмови від проходження такого огляду.

Натомість, працівники поліції своїми діями ввели ОСОБА_1 в оману та спонукали до відмови від огляду.

Отже, поліцейськими не були дотримані вимоги ст.266 КУпАП щодо порядку огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а також вимоги зазначеної вище Інструкції.

Відтак, критично слід оцінити протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №428738 від 25.10.2020 року, так як такий протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки відображає виключно суб`єктивні судження самого поліцейського.

Крім цього, також слід критично оцінити письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 25.10.2020 року, оскільки таких свідків при відібранні пояснень не було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень. Крім цього, звертаю увагу на те, що текст пояснень, які ймовірно виконано поліцейським, тобто зацікавленою особою, які за своїм змістом є ідентичними у обох свідків. Пояснення свідків не конкретизовують та не розкривають самих обставин, за яких було проведено огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не вказано в якому стані перебував водій (які ознаки в нього були) та від якого саме огляду відмовився: чи то на стан алкогольного сп`яніння чи на стан наркотичного сп`яніннята якими чином йому пропонувалося пройти огляд, за яких обставин ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, де сам він відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу чи в медичній установі, не вказано нічого про те, чи виписувалося поліцейським направлення до медичного заходу щодо проходження медичного огляду тощо, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного даного правопорушення.

Разом з тим, слід також критично оцінити долучену постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ДПО18 №983643 від 25.10.2020 року до протоколу, оскільки в темну пору доби(ніч) не могли працівники поліції побачити та встановити, що саме водій керував автомобілем без пристебнутого ременя безпеки.

Відповідно до частини першої статті 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

В матеріалах адміністративної справи не міститься доказів відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, посвідчення водія не вилучалось, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

Вищевказані докази суддя оцінює з урахуванням положення ст.252 КУпАП, де, зокрема, зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

За таких обставин винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не доведена поза розумним сумнівом.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи даний конституційний принцип, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стаття 284 КУпАП містить вичерпний перелік постанов, які можуть бути прийняті судом за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення - це постанови про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП, та про закриття справи.

Виходячи з наведеного, з урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, вважаю, що порушене відносно ОСОБА_1 провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 251, 221, 247, 283,284 КУпАП -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через районний суд.

Суддя Мартинишин М.О.