Провадження № 3/127/4630/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Каленяк Р.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області матеріали, які надійшли з відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 24.05.2021 року об 11.30 годині по вул. Ватутіна керував транспортним засобом BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановлений законом порядку проводився у лікаря нарколога в КП «Соціотерапія», висновок №1329, позитивний «кокаїн».

Водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9(а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні представник правопорушника адвокат Грицуляк Т.П. суду пояснив що як зазначається в протоколі серії ДПР18 №525789 від 24.05.2021 року об 11.30 годині водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMWX5, д.р.н. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря №1329. Також згідно вказаного протоколу свідки не залучались, велась безперервна відео зйомка. Також доповнив, що п. 1.3. «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року № 100 визначено використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції.

Відповідно до вимог п. 3.3 розділу 111 зазначеної Інструкції, нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно; при оформленні дорожньо- транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

П. 3.5. Розділу III Інструкції визначено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Також звернув увагу суду, що наявний в матеріалах справи висновок лікаря №1329 про огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння не можу бути переконливим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а лише зазначає, що на момент проведення медичного огляду в організмі ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичних речовин.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

На момент зупинки автомобіля патрульної поліції поруч із припаркованим автомобілем ОСОБА_1 , останній знаходився за кермом свого автомобіля, який перебував із вимкненим двигуном, та із ввімкненим стоянковим гальмом, та автомобілем не керував.

Таким чином, знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), ОСОБА_1 в нетверезому стані не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Будь яких доказів того, що ОСОБА_1 саме керував транспортним засобом та був зупинений патрульними не надано.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а не на особу що притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

На думку захисту капрал патрульної поліції ОСОБА_2 є зацікавленою особою так як ініціював процес притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, його пояснення, та рапорт вважає не можуть бути допустимим доказом в даній справі. За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Також, на клопотання адвоката Грицуляка Т.П., судом випробовувались зазначені відеозаписи, якими фіксувалась зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , процес проходження медичного огляду на стан сп`яніння, та складання адмінматеріалів.

Станом на день розгляду справи, запитуванні оригінали матеріалів безперервної відеофіксації зазначених подій суду не надані, що на думку захисту свідчить про відсутність таких доказів у органу який фіксував адміністративне правопорушення та склав протокол про таку подію.

Просив суд провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснив, що 24 травня 2021року об 11.30 годині ним був зупинений транспортний засіб BMW Х5, д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . При спілкуванні із водієм він помітив у останнього явні ознаки наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук та неприродна блідість обличчя, після чого водію було запропоновано проїхати із працівниками патрульної поліції до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, на що він погодився і в подальшому здав усі відповідні зразки для аналізу. Також доповнив, що автомобіль під керування ОСОБА_1 на момент зупинки перебував в рухомому стані, і що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом на момент зупинки, та весь процес проходження медичного огляду та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення фіксувався нагрудними відеореєстраторами, так як свідки не залучались.

Заслухавши представника правопорушника адвоката Грицуляка Т.П., свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За змістом статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР). Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді адміністративної справи, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Згідно пункту 2.9А ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП відповідальності за даною нормою підлягають особи, які керують транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само особи, які керували транспортним засобом та які відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, та зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Як вбачається з матеріалів справи, що вони не містять будь-яких належних і допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Так, за змістом ч.ч.2,6 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться поліцейським в присутності двох свідків. Проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з протоколом серії ДПР18 №525789 від 24.05.2021 під час проведення огляду ОСОБА_1 не було залучено двох свідків, які б могли підтвердити чи спростувати факт керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Разом з тим, з метою з`ясування всіх обставин справи, судом випробовувався з Управління патрульної поліції у Вінницькій області відеозапис з місця події, однак листом №41960/41/21/02-2021 від 18.10.2021 заступником начальника управління повідомлено суд, що надати такий відеозапис не є можливим, так як він не зберігся.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Інших доказів, які б підтверджували той факт, що 24.05.2021 року об 11.30 годині водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMWX5, д.р.н. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, матеріали справи не містять.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не підтверджуються зібраними по справі доказами.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП суду необхідно встановити два критерії: керування особою транспортним засобом та знаходження його в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, або ж відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

В той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту першого статті 247 КУпАП.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, тому суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 130, ст. 247, 276, 279, 283, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: