Справа № 522/27/21
Провадження № 3/522/25/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Ковтун Ю.І., розглянувши матеріали, що надійшли з Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заступника директора клубу «Лібертин», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси з Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заступника директора клубу «Лібертин», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06.11.2020 року серії ВАБ № 087643, 06.11.2020 року о 00 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 , будучі на своєму робочому місці в клубі «Лібертин», що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Рішельєвська, 60, де працює заступником директора, не припинив роботу клубу після 22 години 00 хвилин, чим порушив постанову КМУ № 641 від 22.07.2020 року та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка про доставку SMS.

В судове засідання з`явився захисник ОСОБА_1 - адвокат Розенбойм Ю.О., який заперечив обставини вчинення адміністративного правопорушення, викладені в протоколі. Вказав на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а тому просив провадження у справі щодо нього закрити. Надав копії наказу № 12 від 03.11.2020 року про проведення 06.11.2020 року генерального прибирання та дезінфекції в клубі «Лібертин», а також копію наказу № 25/01-2/1к від 25.01.2018 року про переведення ОСОБА_1 на посаду заступника директора. Вказані документи долучені судом до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, протокол про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 087643 від 06.11.2020 року, рапорт від 06.11.2020 року, письмові пояснення ОСОБА_2 , роздруківку фотознімку, копію наказу № 12 від 03.11.2020 року та копію наказу № 25/01-2/1к від 25.01.2018 року, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Приписами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 44-3 КпАП України встановлена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже диспозиція вказаної норми є банкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Стаття 1 указаного Закону визначено карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Як свідчать матеріали справи, Інспектором ЮП СП Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області Колойденко Т.В. в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено які саме підпункт та пункт Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року порушив ОСОБА_2 , тобто в протоколі не конкретизовано порушену норму закону, не розкрито повністю суті адміністративного правопорушення.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків правопорушення, також до протоколу не додано пояснень свідків, які б підтверджували факт скоєння ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Надана до протоколу роздруківка фотознімку не є належним доказом на підтвердження факту скоєння правопорушення, оскільки не містять в собі ідентифікаційної інформації (відсутні посилання на джерела їх походження, дату, час та місце події).

Нормами чинного законодавства не передбачено компетенцію суду щодо зміни суті правопорушення, його редагування, збору доказів тощо. Такі дії порушили би принцип рівності сторін та фактично свідчили б про прийняття судом сторони обвинувачення, що є неприпустимим.

У відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 є відповідальною особою, на яку покладений обов`язок забезпечити виконання встановлених обмежень щодо діяльності закладу.

Стаття 42 ГК України, визначаючи підприємництво як вид господарської діяльності, прирівнює суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність з ознаками підприємницької, до підприємців. Тому, виходячи з цього, поняття суб`єкта підприємницької діяльності слід розглядати крізь призму визначення поняття "суб`єкт господарської діяльності" з урахуванням специфіки, обумовленої зайняттям саме підприємницькою діяльністю. За змістом ч. 1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання (підприємцями) визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську (підприємницьку) діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна.

Суб`єктами господарювання (в тому числі підприємцями) визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську (підприємницьку) діяльність. Стаття 3 ГК України окреслює коло відносин, які за своєю природою можуть вважатися господарськими.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є суб`єктом господарської діяльності, керівником або відповідальною особою, на яку посадовими обов`язками покладений обов`язок по дотриманню встановлених карантинних обмежень ( зокрема припинення діяльності закладу після 22.00 год).

Вищевикладене свідчить про недотримання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення або і самої події.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За вище викладених обставин, суддя приходить до висновку про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять фактичних даних, які б підтверджували вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю, оскільки в його діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 24, 33, 38, 221, 247, 251, 254, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заступника директора клубу «Лібертин», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.І. Ковтун