Провадження № 33/801/33/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романчук Р. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі за-хисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Семенюка І. В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 04 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уроджен-ця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 26 жовтня 2020 року серії ДПР18 № 031488, складеного по вул. Соборній, 68 у м. Вінниці, вран-ці 26 жовтня 2020 року о 09.00 годині у м. Вінниці по вул. Соборній, 66 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість обличчя. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, допустивши таким чином порушення вимог підпункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 гру-дня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного пра-вопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неопо-датковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Одночасно ним в апеляційній скарзі та окремо поданій заяві порушується питання про поновлення строку на апеля-ційне оскарження. Це клопотання обґрунтоване тим, що справа розглянута за його відсутності, копію оскаржуваної постанови суду він отримав поштою ли-ше 17 грудня 2020 року. За таких обставин скарга подана з пропуском встанов-леного законом строку для її подання з поважних причин. Скаржник також про-сить постанову суду від 04 грудня 2020 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопо-рушення, оскільки, на думку ОСОБА_1 , оскаржувана постанову є незакон-ною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно норм статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністра-тивне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня її вине-сення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за зая-вою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлений органом, пра-вомочним розглядати скаргу.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення адвоката Семенюка І. В. в якос-ті захисника ОСОБА_1 , який притягнутий до адміністративної відповідаль-ності за частиною першою статті 130 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши наявні в ній докази, пе-реглянувши справу в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов вис-новку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2020 року підлягає задоволенню; натомість апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений до-водами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено не-правильне застосування норм матеріального права або порушення норм проце-суального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджу-валися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим час-тини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задо-волення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснен-нями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`як-шують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`я-сувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпові-дальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспорт-ним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засо-бом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан ал-когольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Частиною другою цієї статті встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами підпункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`я-ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення по-лягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, нар-котичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що зни-жують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за-твердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Мініс-терства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, заре-єстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Відповідно до пункту дванадцятого згаданої вище Інс-трукції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу пере-буває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визна-ченими в пункті четвертому розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом восьмим Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи ін-шого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижу-ють увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого по-становою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 ( зі змі-нами ), передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від прове-дення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свід-ків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопору-шення від 26 жовтня 2020 року, складеного у м. Вінниці по вул. Соборній, 68, у цей день 26 жовтня 2020 року о 09.00 годині у м. Вінниці по вул. Соборній, 66 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість обличчя. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, допустивши таким чином порушення вимог підпункту 2.5 Правил дорожнього руху України. До протоколу про адміністративне правопорушення додані також письмові пояс-нення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких слідує, що 26 жовтня 2020 року о 09.05 годині ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, у їхній присутності відмовився від прохо-дження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Доданий також рапорт полі-цейського, яким складений протокол про адміністративне правопорушення, зі змісту якого убачається, що під час несення служби з охорони громадського порядку автопатрулем був виявлений автомобіль «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого виявився ОСОБА_1 . При спілкуванні з водієм ним виявлялися ознаки наркотичного сп`яніння, тому йому було запро-поновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я Кому-нальному підприємстві «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соці-отерапія». Проте водій від проходження огляду відмовився на місці зупинки у присутності двох свідків.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмі-ністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що виразилося у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведе-на. За наявних фактичних обставин, що мають місце, у діях ОСОБА_1 убача-ється склад адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною нор-мою матеріального права, оскільки він відмовився пройти в установленому по-рядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння. Суд вра-хував характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, зазначивши, що обставин, які б пом`якшували чи обтяжували відпові-дальність цього водія встановлено не було.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 04 грудня 2020 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, спра-ведливими.

Єдиним доводом апеляційної скарги як підстави для скасування постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає те, що справа розглянута за його від-сутності, повісток про виклик до суду він не отримував, що на його думку, свід-чить про позбавлення його права брати участь у розгляді справи. Відповідно судом не досліджені усі обставини справи, надана неналежна правова оцінка наявним у ній доказам.

Однак з такими доводами скаржника категорично погодитися не можна, оскільки вони цілком спростовуються матеріалами справи. Так із матеріалів справи слідує, що у суді першої інстанції вона була призначена до розгляду на 04 грудня 2020 року. ОСОБА_1 судову повістку про виклик до суду отримав завчасно 30 листопада 2020 року, що підтверджується рекомендованим пові-домленням про вручення поштового відправлення та перевіркою за трекінгом ПАТ «Укрпошта», доданими до матеріалів справи ( а. с. 9 ).

ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, не був позбавлений можливості реалізувати усі свої права, визначені КУпАП у будь-який спосіб, та висловити свою пози-цію щодо інкримінованого йому правопорушення. Однак жодних дій для об-ґрунтування власної позиції у справі ним здійснено не було.

Крім того КУпАП визначені випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Одн-ак розгляд справи за частиною першою статті 130 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, до визначених випадків не належить.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пе-ребуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рі-шень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен до-від заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рі-шення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лю-того 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішен-ня національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і дово-дів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, вони є власним побутовим тлумаченням скаржником в силу особистого розуміння ним окремих норм права, у тому числі і стосовно порядку розгляду судом справи про адміністративне правопорушення. Аргументи скаржника не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржу-ваній постанові, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови апеляційний суд визнає необ-ґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національ-ного суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Євро-пейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини за-значив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами сус-пільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає знач-ним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання об-ґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, обґрунтованої та справед-ливої постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляцій-не оскарження постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2020 року в адміністративній справі про притягнення його до ад-міністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 гру-дня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко