Провадження № 3/161/483/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 14 січня 2021 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Присяжнюк Л.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого (зі слів),

за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 26 жовтня 2020 року серії ОБ №165840, ОСОБА_1 26 жовтня 2020 року о 10 год. 40 хв. на автодорозі Н-22 127 км + 700 м., керував автомобілем Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Такі дії кваліфіковані поліцейським як порушення п.2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому визнав та пояснив, що вживає лікарський засіб «Хепілор».

Захисник ОСОБА_1 адвокат Бойчук О.П. у судовому засіданні та в письмових поясненнях вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому не був водієм. Також зазначає, що на відеозаписах неможливо ідентифікувати осіб.

Вказує, що ОСОБА_1 вживав лікарський засіб «Хепілор», який вплинув на результати тесту.

ОСОБА_1 підтримав таку позицію свого захисника, а також просив суддю звільнити його від відповідальності за малозначністю.

Дослідивши письмові матеріали справи, суддя дійшов наступних висновків.

На переконання судді винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується:

1) протоколом про адміністративне правопорушення;

2) довідкою УПП у Волинській області про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія;

3) чеком приладу драгер з показами алкоголю у крові 0,26 проміле;

4) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння;

5) письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

6) відеозаписами з нагрудних камер поліцейських;

7) постановою поліцейського про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП, яка набрала чинності та у якій встановлений факт керування транспортним засобом.

Суддя відхиляє доводи захисника про те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, оскільки це спростовується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, а також постановою поліцейського про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП, у якій встановлений факт керування транспортним засобом. Ця постанова не оскаржувалася ОСОБА_1 , набрала законної сили, а тому має враховуватися судом під час прийняття рішення.

Стосовно доводів захисника про вживання ОСОБА_1 лікарського засобу «Хепілор», суддя зауважує, що вказане не спростовує факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, яке могло бути спричинено різними чинниками, в тому числі вживанням спиртовмісних лікарських засобів.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1 вчинив керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують правопорушення суддя не вбачає.

Формальне визнання ОСОБА_1 своєї вини не носить у собі характеру щирого каяття, адже він допускає неоднозначну та суперечливу поведінку, оскільки, з одного боку, вказує про визнання своєї вини, а з іншого боку - підтримує доводи захисника про те, що він не керував автомобілем та не був водієм, оскільки це не зафіксовано на відеозаписах події.

Суддя не знаходить підстав для застосування положень ст.22 КУпАП, оскільки правопорушення передбачене ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням Правил дорожнього руху, яке передбачено у чинному законодавстві. Крім того, ОСОБА_1 не проявив щирого каяття у вчиненому та одночасно вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.121 КУпАП, тобто систематично порушує правила дорожнього руху, що свідчить про неможливість застосування до нього приписів ст.22 КУпАП.

Отже, враховуючи всі обставини справи про адміністративне правопорушення, особу правопорушника, суддя дійшов висновку, що на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника слід також стягнути судовий збір у сумі 454,00 грн. Відомостей про наявність у правопорушника пільг про сплаті судового збору, які передбачені п.п. 8, 9, 10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. На підставі ч.2 ст.308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у вищенаведений строк, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу, що складає 20 400,00 грн. (двадцять тисяч чотириста гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк