Справа № 297/1233/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
04.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегове, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, розлученого,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт, строком на 40 (сорок) годин.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Згідно з постановою, 25 червня 2020 року приблизно о 16 год. 10 хв., ОСОБА_1 , знаходячись по АДРЕСА_2 , розпочав сварку з братом ОСОБА_2 , у ході якої виражався в його адресу нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та розбив скло на вікні будинку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що між ним та братом вже давно тривають сварки, і він сам викликав поліцію, щоб припинились погрози та щоб уникнути гірших наслідків. Поліція приїхала, та зробила висновок, що винен апелянт, лаявся нецензурною лексикою та розбив скло на вікні будинку. Стверджує, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як в Берегівській ЦРЛ зробили експертизу та ступінь сп`яніння, згідно висновку якої в правопорушника було 0,0 %, а в брата 2,1 %. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказана вище особа належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, жодних заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є правильним.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №151644, 25 червня 2020 року, приблизно о 16 год 10 хв, ОСОБА_1 , знаходячись по АДРЕСА_2 , розпочав сварку з братом ОСОБА_2 , в ході якої висловлювався на його адресу нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та розбив скло на вікні будинку. З протоколу також убачаться, що ОСОБА_1 своїми підписами засвідчив, що зі змістом протоколу ознайомлений, відомості щодо його особи внесені правильно, копію документу отримав.
Відповідно до змісту пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , він прийшов додому до батьків і, маючи ключі від вхідних дверей, відчинив їх. У цей момент на подвір`я зайшов його брат, - ОСОБА_2 , який спровокував сварку. У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що одразу зателефонував до поліції. Вважав, що брат перебуває у нетверезому стані. Вказав, що сам вживав алкоголь, а саме одну пляшку пива годину тому. Зазначив, що у нього з братом доволі неприязні стосунки існують упродовж останніх семи років.
З письмових пояснень ОСОБА_2 убачається, що, прийшовши додому до батьків, він побачив свого брата - ОСОБА_1 . Між ними виникла сварка, під час якої особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розбив скло на вікні. Своєю чергою, ОСОБА_2 погрожував брату фізичною розправою. Підтвердив, що між ними існують неприязні стосунки.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що представник поліції Онах В. Я. був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Доводи апелянта про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у цій ситуації апелянт себе захищав і закон не порушував, - апеляційний суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження. Так, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується протоколом серії АПР18 №151644 від 25.06.2020, щодо змісту якого ОСОБА_1 на момент підписання протоколу жодних заперечень та зауважень не надав; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , та самого ОСОБА_1 , який у поясненнях не заперечив факт сварки з потерпілим.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що у день вчинення адміністративного правопорушення працівники поліції помилково визнали винуватцем інциденту саме ОСОБА_1 , який також заперечує той факт, що висловлювався нецензурною лексикою та пошкодив вікна у будинку, - апеляційний суд не бере до уваги, оскільки на підтвердження зазначених тверджень ОСОБА_1 не надав жодних доказів в суді першої інстанції і не приєднав таких до апеляційної скарги. При цьому, апеляційний суд вважає, що сукупність доказів, у тому числі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та в інших матеріалах справи, що є підставою для визнання факту вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Щодо тверджень апелянта про те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення він був тверезий, натомість його брат - ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом 2,1% проміле, про що свідчить відповідна експертиза, - їх апеляційний суд вважає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про визнання факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та не є підставою для скасування судового рішення.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно свого брата ОСОБА_2 буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційну скаргу - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан