Справа № 315/1849/20
Номер провадження № 3/315/20/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м.Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Окладнікова О.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН не відомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

-за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення-

ВСТАНОВИВ:

21.12.2020 року з Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області до Гуляйпільського районного суду Запорізької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №103074 від 14.12.2020 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому зазначено, що 14.12.2020 року о 21.52 годині в м.Гуляйполе по вул.Герцена водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння: огляд зі згоди водія у встановленому порядку проводився із застосуванням технічного приладу «Drager» в присутності двох свідків. Чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

06.01.2021 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Рощупкіна С.В. про направлення матеріалів для належного оформлення, у зв`язку з тим, що:

- поліцейським під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння порушено вимоги пункту 4 та 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2015 № 1452/753 (далі Інструкція);

- огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з порушенням вимог статті 266 КУпАП;

- пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недопустимими;

- зібрані у вказаній справі поліцейським докази, зміст яких не узгоджується між собою (докази суперечать один одному), залишать місце сумнівам і, як наслідок, не узгоджуються зі стандартом доказування.

Підсумовуючи наведене, вважає, що у порушення ст.251 КУпАП працівниками поліції не надано жодного належного доказу на підтвердження висновків, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Рощупкін С.В. підтримав клопотання та прохав повернути протокол для належного оформлення.

Суддя доходить висновку, що матеріали справи необхідно повернути до Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області для належного оформлення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п.2.9а ПДР України, згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Визнати правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст.256 КпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Згідно частини 2 статті 266 КУпАП, пункту 6 розділу І та пункту 6 розділу ІІ Інструкції огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Інструкції перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Тобто результати огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу, можуть вважатись достовірними виключно за двох умов: дотримання поліцейським інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу, а також виконання таких інструкцій особою, що проходить відповідний огляд (порядок виконання яких має бути роз`яснено поліцейським особі до початку проведення такого огляду).

З наявного у матеріалах справи відеозапису VID_20201214_220651(0).mp4, до початку проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння поліцейським не поінформовано останнього про порядок застосування спеціального технічного засобу.

З статті 266 КУпАП випливає, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналогічну норму містить пункт 7 розділу І Інструкції, згідно з яким у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

З цього випливає, що огляд на стан сп`яніння вважається проведеним у встановленому законодавством порядку, а обстежувана особа є такою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння виключно тоді, коли:

- обстежувана особа визнала результати огляду (погодилась з такими результатами) на стан алкогольного сп`яніння, проведеного у присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу;

- відмовилась від проходження огляду на місці зупинки або не визнала таких результатів огляду, проведеного у присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу (не погодилась з такими результатами), однак стан алкогольного сп`яніння був підтверджений за результатами відповідного огляду у закладі охорони здоров`я.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи акту огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, останній був виключно ознайомлений поліцейським, а не згоден з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується його підписом із зазначенням «ознайомлений».

Стаття 266 КУпАП, також вимоги Порядку та Інструкції є імперативними і мають неухильно виконуватись поліцейським, який проводить огляд на стан сп`яніння і складає матеріали про адміністративне правопорушення.

Встановлені обставини і зібрані поліцейським докази дають підстави стверджувати, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений на місці зупинки транспортного засобу з порушенням вимог статті 266 КУпАП.

Згідно з частиною 5 статті 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 256, 266, 278 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП - повернути до Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.І.Окладнікова