Провадження № 3/756/771/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення які надійшли від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лозуватка Шполянського району Черкаської області, яка займає посаду голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Мистецтвознавець», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 212-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.12.2020 ОСОБА_1 , обіймаючи посаду голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Мистецтвознавець», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 27/23, не виконала вимоги Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: не надала відповідь на запит на інформацію ОСОБА_2 від 24.06.2020, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст. 212-3 КУпАП. Відповідно до вказаного протоколу зазначене правопорушення, а також особа яка його вчинила, були виявлені 10.12.2020.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Захисник Бардаш О.В. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування зазначив, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме: об`єкт правопорушення, визначений ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 звернулася до голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Мистецтвознавець» ОСОБА_1 з заявою, а не запитом про надання публічної інформації, а тому ці відносини врегульовані Законом України «Про звернення громадян», а не Законом України «Про доступ до публічної інформації», невиконання якого передбачає адміністративну відповідальність за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП. Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження як надсилання на адресу ОСОБА_1 заяви про отримання інформації, так і її отримання останньою. Більше того, в даному документі всупереч положенням ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», не вказано ні адреси підприємства, якому воно адресовано, ні навіть адреси заявника, а тому, згідно діючого законодавства, вказана заява визнається анонімною і розгляду не підлягає. При складанні протоколу представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини не з`ясував, чи знаходяться у розпорядженні ЖБК «Мистецтвознавець» документи, які запитуються ОСОБА_2 , яка до того ж не є членом ЖБК «Мистецтвознавець», що, у свою чергу, унеможливлює надання відповідної інформації. У протоколі представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини посилається на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які втратили чинність, а житлово-будівельні кооперативи взагалі не є виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг та не затверджують жодних тарифів на житлово-комунальні послуги. Крім того, відповідно до матеріалів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що звернення ОСОБА_2 датоване 24.06.2020, тобто відповідь на дане звернення мала бути надана до 30.06.2020. У свою чергу, про факт нібито вчинення ЖБК «Мистецтвознавець» правопорушення стало відомо 04.09.2020 р., під час отримання листа ОСОБА_2 , адресованого Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, таким чином, строк притягнення ОСОБА_1 , передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, на час розгляду справи вже сплив.

Також захисник зазначив, що лист представника Уповноваженого Верховної Ради України від 07.09.2020 Романчук О.М. отримала лише при особистому зверненні, оскільки поштове відправлення містило тільки копію заяви ОСОБА_2 від 24.06.2020, яка зазначена у додатку до вказаного листа, будь-яких інших листів, повідомлень чи запитів ОСОБА_1 не отримувала.

Вказав на те, що у листах від 07.09.2020 та 26.10.2020 представник Уповноваженого Верховної Ради України посилається на норми Закону України «Про звернення громадян», а у листі від 27.11.2020 - на Закон України «Про доступ до публічної інформації», проте вказані нормативно-правові акти регулюють різні правовідносини.

Суд, вислухавши захисника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно частин першої та другої статті 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Порушення вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, утворює склад адміністративного правопорушень, передбаченого за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення від 10.12.2020 зазначено про те, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 04.09.2020 надійшло звернення ОСОБА_4 стосовно порушення ОСОБА_1 , як голови правління ЖБК «Мистецтвознавець», вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», яке полягає у ненаданні інформації щодо діяльності кооперативу у відповідь на заяву від 24.06.2020.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі, до протоколу долучено відповідну заяву ОСОБА_2 від 24.06.2020, у якій остання просить надати їй інформацію та документи стосовно діяльності кооперативу, а саме: копії протоколу засідання правління ЖБК «Мистецтвознавець» від 28.05.2020; копії складових тарифів; розрахунки поновлення ремонтного фонду; розрахунки поповнення фонду витрат з 01.03.2019 та з 01.05.2020, а також листи-запити Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за вих. №25196.4/М-14644.23/20/44 від 07.09.2020; за вих. № 29760.4/М-14644.3/20/43 від 26.10.2020 та лист-вимогу за вих. № 32816.4/М-14644.3/20/43 від 27.11.2020.

Так, у своєму листі-запиті до голови ЖБК «Мистецтвознавець» ОСОБА_1 за вих. №25196.4/М-14644.23/20/44 від 07.09.2020 регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомляє останню про те, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло звернення ОСОБА_2 щодо порушення її права на звернення. Посилаючись на норми Закону України «Про звернення громадян» заступник начальника Відділу регіонального представництва в північних областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини просила ОСОБА_1 надати до регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Київській області документи, які підтверджують надсилання відповіді заявнику ОСОБА_2 , у разі їх наявності; надати заявнику ОСОБА_2 відповідь, у разі її ненадання, проінформувати про результати розгляду листа, а також вжити заходи щодо недопущення порушення вимог Закону України «Про звернення громадян».

Також, до протоколу про адміністративне правопорушення додано лист представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26.10.2020, у якому містяться повторні вимоги до ОСОБА_1 щодо надання нею та іншими посадовими особами, відповідальними за підготовку та направлення відповіді заявниці ОСОБА_2 , письмових пояснень та копій документів, що підтверджують поновлення прав заявника у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, в обох листах-запитах регіональних представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 07.09.2020 та 26.10.2020 йдеться мова про усунення порушень з боку ОСОБА_1 вимог Закону України «Про звернення громадян», в той час, як протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 10.12.2020 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, тобто за порушення останньою вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", яке полягає у ненаданні відповіді на запит на інформацію.

При цьому, порушення норм Закону України "Про звернення громадян" утворюють зовсім інший склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 7 ст. 212-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями захисника про те, що заявник ОСОБА_2 звернулася до голови правління ЖБК «Мистецтвознавець» ОСОБА_1 з заявою, яка містила прохання про надання інформації щодо діяльності кооперативу, а не з запитом про надання публічної інформації, а тому правовідносини, що склалися між учасниками підпадають під дію Закону України «Про звернення громадян».

Також суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що на адресу ОСОБА_1 , як голови правління ЖБК «Мистецтвознавець», надходили лист-запит від 26.10.2020 та лист-вимога від 27.11.2020 від представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та що ці листи були отримані ОСОБА_1 .

Як наслідок, відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату складання щодо неї протоколу, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, складений 10.12.2020 за відсутності ОСОБА_1 , останній не було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 була позбавлена можливості надати свої пояснення з приводу зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідь на запит регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у м. Києві Коновалюк Г. головою правління ЖБК «Мистецтвознавець» ОСОБА_1 за вих. № 06/11-20 направлено лист та письмові пояснення щодо надання запитуваних документів та інформації заявнику ОСОБА_2 , а також надано копію листа про направлення запитуваних у заяві ОСОБА_2 від 24.06.2020 документів безпосередньо останній.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, а також беручи до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.201З, та «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016, ЄСПЛ серед іншого зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготовитися до захисту ) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Також суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Враховуючи наведене вище та розглядаючи справу на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, які є конституційними засадами судочинства, суддя приходить до висновку, що доказами, які містяться в матеріалах справи, не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 188-40, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.О. Тиха