Номер провадження: 33/813/45/21
Головуючий у першій інстанції Циб І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.,

за участі секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 10200 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнено судовий збір у розмірі 420,40 гривень,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 102289 від 28.08.2020 року, встановлено, що 28.08.2020 року о 01 год. 10 хв. в м. Одесі, вул. Приморська, 33, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «DAEWOO LANOS», д/н НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 10200 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнено судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та закрити адміністративне провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) працівником поліції запропоновано лише один варіант проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, спеціальні технічні засоби не було застосовано;

2) пояснення свідків не можуть бути визнанні в якості належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 , оскільки складені на заздалегідь виготовленими формулярами, а самі свідки не були присутні під час складання протоколу.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року, мотивуючи тим, що справа була розглянута за його відсутності. Копія оскаржуваної постанови отримана апелянтом 03 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Матеріалами справи встановлено, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , копія постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року отримана апелянтом 03 грудня 2020 року (а.с. 36).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що апелянт ОСОБА_1 об`єктивно не мав можливості оскаржити постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року у встановлений десятиденний строк з дня винесення постанови, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

У судове засідання, яке було призначено на 12 січня 2021 року апелянт не з`явився, був сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

12 січня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, яка вмотивована тим, що апелянт перебуває за межами м. Одеси та у зв`язку з введенням «локдауну» не має можливості прибути до судового засідання.

Згідно ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта ОСОБА_1 .

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до ч.1 ст.130 КпАП України керування транспортним засобом особою в стані наркотичного сп`яніння - є підставою для притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 у пояснення до протоколу про адміністративне правопорушення вказував, що його автомобіль було зупинено через несправну підсвітку заднього державного номеру. Під час спілкування з працівниками поліції останнім здалось, що ОСОБА_1 перебуває у наркотичному стані, однак він з самого ранку фізично працював і втомився, тому поліцейським здалось перебування у стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення визнаються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків.

Вина ОСОБА_1 у відмові від проходження водієм, який керував транспортним засобом, у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в присутності двох свідків, при обставинах, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №102289 від 28 серпня 2020 року, підтверджується: 1) письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 28.08.2020 року, згідно яких останні пояснили, що були свідками того, як ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній відмовився; 2) відеозаписом на DVD-R диску «ALERUS», на якому зафіксований факт відмови водія ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження на вимогу поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Як було вище наведено, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 102289 від 28.08.2020 року, встановлено, що 28.08.2020 року о 01 год. 10 хв. в м. Одесі, вул. Приморська, 33, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «DAEWOO LANOS», д/н НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Судом був переглянутий відеозапис на DVD-R диску «ALERUS» з місця події з нагрудних камер працівників поліції, який долучено до матеріалів справи, з якого вбачається, що працівниками поліції при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 дотримано вимог чинного законодавства щодо порядку освідування на стан наркотичного сп`яніння та зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, в присутності двох свідків.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 2.5 ПДР України, який передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану у тому числі наркотичного сп`яніння.

Суд першої інстанції правильно вважав, що огляд на стан сп`яніння проведений у відповідності до положень ст. 266 КУпАП.

Аналізуючи зазначені докази, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що зібрані інспектором патрульної поліції і досліджені в судовому засіданні докази підтверджують той факт, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Приймаючи до уваги характер скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, суд першої інстанції правильно застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Обставини що пом`якшують або обтяжують вчинене не встановлені.

При накладенні стягнення суд першої інстанції вірно врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом на підтвердження доводів, які зазначені у апеляційній скарзі, не надано жодного належного та допустимого доказу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що працівниками патрульної поліції було запропоновано лише один варіант проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, спеціальні технічні засоби не було застосовано, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735від 09.11.2015р., використання спеціальних технічних засобів, зокрема приладу Драгер, застосовується лише для виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що письмові пояснення свідків, долучені до матеріалів справи є шаблонними та недопустимими, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки такі письмові пояснення свідків на місці зупинки транспортного засобу є типовими та особи, вказані як свідки, своїм особистим підписом посвідчили, що вказане у даних поясненнях відповідає фактичним обставинам справи, тому апеляційний суд вважає пояснення свідків належними та допустимими доказами у даній справі.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційну оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік