Провадження № 3/263/233/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Музика Олександр Миколайович, розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального ВП ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка працює продавцем, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

У протоколі від 30 жовтня 2020 року серії ВАБ № 074062 зазначено, що ОСОБА_1 30 жовтня 2020 року о 11 год. 00 хв., знаходячись за адресою: пр. Металургів, будинок 64, місто Маріуполь, на Центральному ринку, будучи продавцем, вчинила порушення правил карантину, а саме знаходилась на робочому місці без засобів індивідуального захисту, а саме: з приспущеною маскою, без окулярів та одноразових рукавиць, чим порушила п. 7 постанови Головного державного санітарного лікаря № 32, пп. 1 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 641, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явилася, про день та час повідомлена у передбаченому порядку, причини не явки не надала, клопотань про розгляд справи без її участі чи про відкладення розгляду справи з причин, що унеможливлюють прибуття за викликом до суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, враховуючи обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1 , якій було відомо про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, вважаю, що ОСОБА_1 була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст. 268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Суд, дослідивши письмові пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

25 листопада 2020 року постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП повернуті до Центрального ВП для усунення недоліків, а саме для належного оформлення та передачі для розгляду та підвідомчістю.

16 грудня 2020 року до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області справа після доопрацювання була повернута, де відповідно до рапорту дільничного офіцера поліції СДОП ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області Парамоненко А. на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 30 жовтня 2020 року зміни до ст. 44-3 КУпАП внесені не були.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 цього Кодексу).

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До скасування карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

У протоколі зазначено, що відсутність у ОСОБА_1 захисних окулярів, захисних рукавиць та наявність приспущеної маски є порушеннями п. 7 постанови Головного державного санітарного лікаря № 32.

Однак, як зазначено у статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» виключно Кабінет Міністрів України визначає профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, під час карантину.

Головний державний санітарний лікар наділений лише правом на складання подання про необхідність введення карантину та він може приймати рішення про проведення обов`язкових профілактичних заходів за епідемічними показаннями (ст.ст. 12, 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Поряд з цим ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відносить її до осіб пенсійного віку та пільгової категорії, а тому у силу статті 5 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» саме орган місцевого самоврядування зобов`язаний забезпечити відповідно до законодавства ОСОБА_1 виробами медичного призначення для профілактики інфекційних хвороб.

Також, ОСОБА_1 інкримінується порушення п.п. 1 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, в редакції станом на 30 жовтня 2020 року, який передбачав заборону перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Отже, дана постанов не містить необхідності носити захисні окуляри та рукавиці, що виключає описаний поліцейським склад правопорушення.

Сам факт порушення мав місце на Центральному ринку і в протоколі не деталізовано до якого виду відноситься Центральний ринок громадської будівлі чи споруди та чи взагалі ОСОБА_1 перебувала з приспущеною маскою у будь-якій громадській будівлі чи споруді.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому усі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 8 КУПАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у сукупності між собою, суд приходить до висновку про те, що достатніх доказів для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, у діях ОСОБА_1 не встановлено, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 221, 247, 251, 254, 256, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Суддя О.М. Музика