Справа № 308/7833/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у особі судді Феєра І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/921/20 за апеляційною скаргою захисника - адвоката Шкорки І.М., поданою в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17. 09. 2020.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 62 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 116919 від 19. 06. 2020 та постанови судді від 17. 09. 2020 вбачається, що 19. 06. 2020 близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_1 , працюючи адміністратором закладу «Паб Хаус», що розташований за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 16, допустив організацію закладу громадського харчування у закритих приміщеннях торгового залу, порушивши п. 3 протоколу № 10 позапланового засідання регіональної комісії Закарпатської обласної державної адміністрації (регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій), порушивши правила щодо карантину людей, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Шкорка І.М. порушує питання про скасування постанови судді від 17. 09. 2020 та закриття провадження у справі. В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що розгляду справи, всупереч вимог ст. 268 КУпАП відбувся буз участі ОСОБА_1 та всупереч поданому ним клопотанню про відкладення розгляду справи. Окрім того, захисник вказує на те, що ОСОБА_3 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки являється найманим працівником і жодних рішень з приводу організації роботи закладу не приймає. У протоколі невірно зазначено дату народження ОСОБА_1 та не відображено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, тобто конкретну норму Закону, підзаконного акту чи іншого рішення органу місцевого самоврядування. Не зазначено у протоколі якими саме діями ОСОБА_1 порушив правила встановленого карантину. Також зазначає, що про всі ці недоліки йшлося у постанові Ужгородського міськрайонного суду 14. 07. 2020, однак при повторному розгляді справи суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказані недоліки протоколу органом, який його склав, не виправлено. Одночасно захисник в інтересах ОСОБА_1 порушує

-2-

питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17. 09. 2020, посилаючись на поважність причин пропуску такого, оскільки присутнім ні ОСОБА_1 , ні він, як його захисник, в судовому засіданні суду першої інстанції не були, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав тільки 24. 09. 2020.

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Шкорка І.М. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Шкорки І.М., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга до часткового задоволення з таких підстав.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи, даних про надіслання судом копії оскаржуваної постанови, всупереч вимог ст. 285 КУпАП, в матеріалах справи немає. Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист та своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання захисника Шкорки І.М. в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується навсебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (справа «Михайлов проти Російської Федерації»).

Враховуючи сутність і характер адміністративного правопорушення, суворість можливого стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки , мати право на захист своїх інтересів професійним захисником та право оскаржувати судові рішення.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Відповідно до п. 3.1 Протоколу №10 позачергового засідання Закарпатської регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 18. 06. 2020, на підставі оцінки епідемічних показників, встановлено на території області обмежувальні заходи із забороною з 19. 06. 2020 до покращення епідемічної ситуації та прийняття окремого рішення, в тому числі, роботу ресторанів, кафе, інших закладів харчування у закритих приміщеннях.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 116919 від 19. 06. 2020, відеозаписом на якому зафіксовані відвідувачі в кафе, де адміністратор закладу ОСОБА_1 , не дивлячись на попередження працівниками поліції щодо необхідності дотримання встановлених протиепідемічних заходів, будь яких дій на виконання вимог поліції не вчиняв, власними поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких останній не зміг вжити заходів на виконання вказівок працівників поліції та вигнати відвідувачів, оскільки такі відмовлялись покинути заклад.

-4-

В суді апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського, на якому зафіксований факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 3.1 Протоколу №10 позачергового засідання Закарпатської регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 18. 06. 2020 та факт складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги з приводу невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП є необґрунтованими, оскільки останній складений в загальнодоступній формі та державною мовою, крім того містить посилання на відповідні норми правових актів, які на думку працівників поліції, було порушено ОСОБА_1 .

При цьому слід зазначити, що особа, уповноважена на складання протоколу направляє до суду докази та матеріали на підтвердження доведеності вини у вчинені адміністративного правопорушення у тому обсязі, який вважає необхідним, а суд згідно положень ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що карантинні (обмежувальні) заходи, які можуть бути застосовані Кабінетом Міністрів України є співрозмірними загрозі поширенню інфекційних захворювань та спрямовані на забезпечення захисту здоров`я громадян країни.

Карантинні обмеження повинні бути необхідними у демократичному суспільстві та пропорційними переслідуваній законній меті, заздалегідь передбаченими, носити терміновий характер з урахуванням відповідних наслідків їх застосування. При цьому вказані карантинні обмеження повинні періодично переглядатися з метою вирішення питання про необхідність їх продовження або наявність причин для скасування.

Запобігання поширенню інфекційних захворювань є підставою для обмеження свободи пересування, зібрань, приватного та сімейного життя відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому під суспільною необхідністю потрібно розуміти відповідність відношення балансів прав однієї людини з балансом прав всієї нації на здорове існування та безпечне середовище. Баланс інтересів індивідуального і громадського здоров`я відображений у справі «Соломахін проти України».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під законною метою необхідно розуміти встановлення конкретних, вимірних, досяжних, реалістичних та часоспрямованих цілей на зміну та покращення ситуації в майбутньому. У даному випадку такою метою є запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) про, що прямо зазначено у відповідній постанові Кабінету Міністрів України та враховано у відповідному протоколі засідання Закарпатської регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що встановлені підпунктом 3.1 Протоколу №10 позачергового засідання Закарпатської регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 18. 06. 2020, обмежувальні заходи із забороною роботи ресторанів, кафе, інших закладів харчування у закритих приміщеннях, були заздалегідь передбачуваними та відповідали принципу правової визначеності, носили тимчасовий характер та відповідали вимогам щодо запобігання поширення пандемії.

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості, а тому підтверджують винуватість ОСОБА_1 в порушенні правил щодо карантину.

-5-

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника Шкорки І.М. щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Твердження захисника Шкорки І.М. про те, що ОСОБА_1 не є посадовою особою, а найманим працівником, тому накладене на нього стягнення не відповідає санкції статті 44-3 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Санкцією статті 44-3 КУпАП передбачено різні розміри адміністративного штрафу залежно від суб`єктів правопорушення.

Так, на громадян визначено адміністративне стягнення за порушення ст. 44-3 КУпАП у виді штрафу у розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 14 КУпАП встановлено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Термін «посадова особа» застосовується до всіх працівників, які наділені хоча б деякими управлінськими в розпорядницькими повноваженнями з організації роботи інших осіб. Таким чином, посадові особи виступають організаторами повсякденної роботи службового персоналу і інших працівників.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є адміністратором закладу «Паб Хаус», до його функцій входить організація його роботи, у тому числі в період встановлених карантинних обмежень.

Разом з тим, суд першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення не врахував вимоги ст. 33 КУпАП, зокрема, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, обставини справи та рішення суду в цій частині належним чином не мотивував.

Приймаючи до уваги зазначене, характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_1 ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції належить змінити й пом`якшити накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу до 2000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн., у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника - адвоката Шкорки І.М. підлягає до часткового задоволення.

-6-

При прийнятті рішення враховуються положення нормативно-правових актів про те, що сторони провадження в справах про адміністративні правопорушення є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; та те, що правопорушником та його захисником жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги надано не було.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

клопотання захисника - адвоката Шкорки І.М. задовольнити, поновити захиснику - адвокату Шкорці І.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17. 09. 2020.

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Шкорки І.М., подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17. 09. 2020 щодо ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу - змінити.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

У решті постанову судді від 17. 09. 2020 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: