Справа № 583/1267/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Яценко Н.Г., з участю секретаря судового засідання Артеменко О.С., прокурора Жмурка С.В., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Собини П.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні протоколи про адміністративні правопорушення разом з матеріалами, що надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7, ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Відповідно до протоколу № 094/2021 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 01.04.2021 ОСОБА_1 , виконуючи безпосередні обов`язки головного лікаря комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» та будучи відповідно до п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, в порушення вимог п. 1-4 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив голову Охтирської міської ради Сумської області про наявність реального конфлікту інтересів, який виник під час видання та особистого підписання наказу від 26.04.2019 № 61-к «Про преміювання», яким ОСОБА_1 преміював самого себе, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Крім того, з протоколу № 095/2021 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 01.04.2021 вбачається, що ОСОБА_1 , будучи головним лікарем комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» та відповідно до п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, в порушення вимог п. 1-4 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, який виник під час видання та особистого підписання наказу від 26.04.2019 року № 61-к «Про преміювання», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке встановлена ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу № 096/2021 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 01.04.2021 ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією у відповідності до підпункту «а» ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» 14.05.2019 фактично припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно 08.01.2021 подав без поважних причин декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Також згідно протоколу № 097/2021 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 01.04.2021 ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією у відповідності до підпункту «а» ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, а саме 12.06.2020 подав без поважних причин декларацію особи, яка припинила виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях не визнав та пояснив, що не мав умислу на їх вчинення, щодо премій, то їх розмір визначала комісія, а не він одноособово, ніякого впливу на визначення розміру премії він не має, сам собі премію не виписував, наказ проходив погодження юриста. Зауважив, що діяв у відповідності до колективного договору. Стосовно невчасного подання декларацій зазначив, що у зв`язку із перебуванням за межами країни вчасно не виконав вказані дії. Разом з тим повідомив, що саме ОСОБА_2 роз`яснив йому обов`язок подання декларації, навіть якщо і пройшов строк, попередивши про кримінальну відповідальність за неподання декларації, яка, як згодом він з`ясував, кримінальним кодексом не передбачена.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Собина П.М. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у його діях складу інкримінованих адміністративних правопорушень, зазначивши, що з боку особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 вбачається провокація, оскільки, на його переконання, відповідальність за неподання декларації згідно чинного законодавства України відсутня, однак ввівши в оману ОСОБА_1 , ОСОБА_2 фактично змусив останнього подати декларацію із запізненням, за що передбачена адміністративна відповідальність. Таким чином вважав, що справа підлягає закриттю за відсутністю події та складу у діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 172-6 КУпАП внаслідок провокації з боку особи, що складала протокол про адміністративне правопорушення. Також захисник переконаний, що є не доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП щодо винесення наказу про преміювання. Крім того на думку захисника закінчилися строки притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що винуватість ОСОБА_1 у інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях знайшла своє підтвердження під час розгляду справи у суді належними та допустимими доказами, строки накладення адміністративного стягнення при цьому дотримані, а тому просив визнати винуватим ОСОБА_1 за ч.1, 2 ст. 172-7 та ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у виді штрафу.

Допитаний у судовому засіданні, як свідок, старший оперуповноважений 1-го сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_2 пояснив, що складав протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7, ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Копії зазначених протоколів вручав ОСОБА_1 , про що останній ставив підпис у відповідних графах. Факт телефонної розмови із ОСОБА_1 підтвердив.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, свідка, думку прокурора, вивчивши протоколи про адміністративні правопорушення та додані до них матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого 04.02.2021 № 22, керівником комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» станом на 14.05.2019 року є ОСОБА_1 (а.с.10-13).

Статутом комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», затвердженим рішенням Охтирської міської ради сьомого скликання 24.04.2018, визначено, що комунальне некомерційне підприємство Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає первинну медичну допомогу та здійснює управління медичним обслуговуванням прикріпленого та зареєстрованого населення, вживає заходи з профілактики захворювань та підтримання громадського здоров`я, підприємство створене на підставі рішення Охтирської міської ради відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом перетворення комунального закладу охорони здоров`я «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». Відповідно до п. 4.5 та п. 4.6 розділу 7 Статуту, керівник підприємства користується правом розпоряджання майном та коштами Підприємства відповідно до законодавства та цього Статуту; забезпечує ефективне використання і збереження закріпленого за Підприємством на праві оперативного управління майна; у межах компетенції видає накази та інші акти, дає вказівки, обов`язкові для виконання для всіх підрозділів та працівників Підприємства (а.с. 16-22).

29.05.2018 між Охтирською міської радою, в особі в.о. міського голови ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено трудовий контракт, за умовами якого ОСОБА_1 призначається на посаду головного лікаря комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико - санітарної допомоги», сторонами визначено умови матеріального забезпечення керівника, відповідальність сторін (а.с. 23-25).

Так відповідно до п.3 цього трудового контракту за виконання обов`язків,передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок бюджетних асигнувань в межах фонду оплати праці, затвердженого кошторисом доходів та видатків закладу на відповідний рік. Розмір надбавки визначається щомісячно згідно наказу начальника відділу охорони здоров`я Охтирської міської ради. Розмір оплати праці, розмір надбавки, премії, винагороди за підсумками роботи може бути підвищено або знижено Власником майна за наявності відповідних підстав.

Розпорядженням в.о. міського голови Охтирської міської ради від 29.05.2018 № 46-К «Про призначення ОСОБА_1 на посаду головного лікаря комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_1 з 01.06.2018 призначено на посаду головного лікаря комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», як такого, що визначено переможцем конкурсу на зайняття посади головного лікаря комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», на підставі укладеного 29.05.2018 трудового контракту (а.с.26).

Розпорядженням міського голови Охтирської міської ради від 26.07.2018 № 65-К «Про продовження виконання обов`язків ОСОБА_1 », у зв`язку з реорганізацією (перетворенням) комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» на комунальне некомерційне підприємство Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинно медико-санітарної допомоги» продовжено трудові відносини з ОСОБА_1 з 26.07.2018 на посаді головного лікаря комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.27).

Згідно витягу із наказу головного лікаря комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр медико-санітарної допомоги» від 26.04.2019 № 61-к «Про преміювання», головний лікар ОСОБА_1 за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків та відповідно до особистого вкладу в загальні результати роботи закладу за підсумками роботи за квітень 2019 року, керуючись додатком №1 колективного договору преміював у квітні 2019 року лікаря-статиста ОСОБА_1 на загальну суму 2285 грн. 71 коп. (а.с.28).

Наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр медико-санітарної допомоги» від 14.05.2019 № 20-ос «Про звільнення» ОСОБА_1 за внутрішнім сумісництвом лікаря-методиста звільнено з роботи 14.05.2019, у зв`язку із звільненням з основного місця роботи (а.с.29).

Згідно листа Охтирської міської ради від 04.03.2021 № 01-14/852 «Про надання інформації» повідомлень від ОСОБА_1 щодо наявності потенційного або реального конфлікту інтересів до Охтирської міської ради не надходило (а.с.31).

Послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчиняв ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 14.03.2021, зафіксовано, що 06.06.2020 ОСОБА_1 переглянув список документів, створив чернетку декларації, з вказаним документом працював до 23 год. 36 хв., остання дія виконана о 23 год. 36 хв. 44 сек. «суб`єкту повідомлено про логічні помилки («Подати документ»). 12.06.2020 ОСОБА_1 здійснено вхід до системи за допомогою кваліфікованого електронного підпису та подано декларацію після звільнення. 07.01.2021 ОСОБА_1 відновлено кваліфікований електронний підпис, здійснено вхід до системи, остання дія 19 год. 31 хв. 37 сек. «відображення методичних настанов щодо заповнення документа». 08.01.2021 ОСОБА_1 здійснено вхід до системи та об 11 год. 55 хв. подано декларацію (а.с.85-91).

Роздруківкою публічної частини інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» зафіксовано, що ОСОБА_1 подав декларацію перед звільненням 08.01.2021, а декларацію після звільнення 12.06.2020 (а.с. 121).

З листа Національної агенції з питань запобігання корупції від 26.06.2020 №9237 вбачається, що у зв`язку з проведенням програмно-технічного обслуговування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, доступ до нього було частково обмежено у період з 21:00 27.12.2019 до 09:00 28.12.2019. У період з 17:00 03.01.2020 по 12:40 04.01.2020 мала місце помилка у відсутності доступу до персонального кабінету та ненадходженням листів з посиланням для зміни кваліфікованого електронного підпису. За інформацією адміністратора ITC Реєстр Державного підприємства «Українські спеціальні системи» з 09.00 15.01.2020 по 12:25 15.01.2020 при спробі подання або збереження документів в ITC Реєстр виникала помилка «Помилка. Не вдалося з`єднатися з сервером. Спробуйте пізніше.». З 10:00 11.03.2020 у окремих користувачів на етапі автентифікації та при спробах подання і збереження документів в ІТС Реєстр виникали помилки, які були усунуті 12.02.2020 о 16.00. Інших технічних несправностей та перебоїв у роботі ІТС Реєстр не зафіксовано, що свідчить про справність реєстру, а тому ОСОБА_1 мав технічну можливість подати декларацію вчасно.

Відповідно до ч. 1 ст. 9Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено ч.2, п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку; кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» роз`яснено, що у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених ст. ст. 247, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому необхідно особливу увагу звертати на те чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною в його вчиненні, чи належить вона до суб`єктів вказаного правопорушення.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України" визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» закони та інші нормативно правові акти, що визначають повноваження державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, порядок надання окремих видів державних послуг та провадження інших видів діяльності, пов`язаних із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів службових осіб, діяльність яких вони регулюють.

Як встановлено, відповідно до статуту Комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», трудового контракту від 29.05.2018, укладеного між Охтирською міською радою та ОСОБА_1 керівник підприємства Головний лікар самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що віднесені законодавством та Статутом до компетенції Засновника; за виконання обов`язків, передбачених контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок бюджетних асигнувань в межах фонду оплати праці, затвердженого кошторисом доходів та видатків закладу на відповідний рік, виходячи з установлених Керівнику, зокрема, премії в межах фонду заробітної плати (а.с. 16-25).

Зі змісту витягу з наказу № 61-к від 26.04.2019 вбачається, що встановлення премій працівникам Комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» здійснене керівником підприємства відповідно до додатку № 1 колективного договору.

В даному випадку суд приймає до уваги твердженням ОСОБА_1 , який пояснив, що діяв виключно у межах наданих йому повноважень, оскільки з доданих до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалів не вбачається, що його дії носять ознаки реального конфлікту інтересів і потребують врегулювання. Суду не надано доказів, які б свідчили, що на момент винесення ОСОБА_1 наказу від 26.04.2019 останній діяв у порушення приписів певного нормативно-правового акту, який би чітко визначав існування та можливість врегулювання конфлікту інтересів, як цього вимагає Закон «України «Про запобігання корупції».

Разом з тим, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, матеріали справи не містять достатньо доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N23-рп/2010у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення(справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доводити свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Суду не надано на дослідження примірника колективного договору та додатку № 1, на підставі яких винесений ОСОБА_1 наказ про преміювання № 61-к від 26.04.2019, клопотань про їх витребування до суду не надходило, враховуючи те, що суд позбавлений процесуальної можливості збирати докази із власної ініціативи, а тому перед судом не доведено належними та допустимими доказами факти вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може свідчити про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, зважаючи на встановлені під час судового розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку, що сукупністю доказів у справі не доведено скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у цій частині у справі підлягає закриттю в зв`язку з недоведеністю наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приміткою до ст. 172-6 КУпАП визначено, що суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Так згідно положень ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

За ч.2 ст. 45 того ж Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами декларування є особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до розпорядження в.о. міського голови Охтирської міської ради від 29.05.2018 № 46-К «Про призначення ОСОБА_1 на посаду головного лікаря комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_1 з 01.06.2018 призначено на посаду головного лікаря комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», як такого, що визначено переможцем конкурсу на зайняття посади головного лікаря комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», на підставі укладеного 29.05.2018 трудового контракту.

Наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр медико-санітарної допомоги» від 14.05.2019 № 20-ос «Про звільнення», ОСОБА_1 за внутрішнім сумісництвом лікаря-методиста звільнено з роботи 14.05.2019, у зв`язку із звільненням з основного місця роботи.

Тобто ОСОБА_1 , відповідно п. «а» ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією.

З наведеного вбачається обов`язок ОСОБА_1 подати до 00:00 год 11 червня 2019 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, як особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а так само обов`язок подати декларацію особи, яка припинила виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік до 1 червня 2020 року.

До протоколів про адміністративні правопорушення долучено витяги з веб-сайту Єдиного державного реєстру декларацій, з яких вбачається, що ОСОБА_1 несвоєчасно - 08.01.2021- подав без поважних причин декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), в той час, як фактично припинив діяльність 14.05.2019, а також несвоєчасно, 12.06.2020, подав без поважних причин декларацію особи, яка припинила виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами. Зокрема протоколами № 096/2021, №097/2021 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 01.04.2021, якими встановлено факт вчинення порушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, вимог Закону України «Про запобігання корупції», відповідно вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» щодо результату пошуку поданих ОСОБА_1 декларацій та послідовності дій користувача у Єдиному державному реєстрі декларацій, іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Обставин, які б свідчили про поважність причин несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларацій, під час розгляду справи не встановлено.

Місцем вчинення адміністративне правопорушення слід вважати адресу місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

З урахуванням наведеного суд вважає, що вина ОСОБА_1 в скоєнні правопорушень, передбачених ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена поза розумним сумнівом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Орган Національної поліції вважав днем вчинення інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень дні подання ним декларацій, тобто 12.06.2020 та 08.01.2021, при цьому днем виявлення вчинених ОСОБА_1 правопорушень - дату складання протоколу про адміністративні правопорушення, тобто 01.04.2021.

Разом з тим слід зауважити, що діючим законодавством чітко не визначено, який момент слід розуміти під виявленням правопорушення.

Так згідно положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, необхідним є застосування рішень Європейського суду з прав людини як джерела права.

В цьому контексті Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що з грудня 2020 року Управлінням стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України проводилась перевірка щодо колишнього головного лікаря ОСОБА_1

16.12.2020 Управлінням стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України спрямовано листа до Головного лікаря КНП Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Максименко О. про надання інформації щодо ОСОБА_1 та копій необхідних документів, 23.12.2020 Управління стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України на свою адресу отримало відповідь з додатками копій запрошених документів. В подальшому 01.04.2021 складено протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією відносно ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять відомостей початку проведення перевірки Управлінням стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України стосовно дотримання ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно, а саме 08.01.2021 подав без поважних причин декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), в той час, як фактично припинив діяльність 14.05.2019 та несвоєчасно, 12.06.2020, подав без поважних причин декларацію особи, яка припинила виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік.

Тобто інформацією про правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_1 спеціально уповноважені органи у сфері протидії корупції (згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про запобігання корупції») володіли вже 08.01.2021 та 12.06.2020. Разом з цим відповідно до наданих матеріалів найбільш вірогідним днем виявлення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення є 16.12.2020, оскільки в цей день органами поліції було спрямовано листа до Головного лікаря КНП Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_4 про надання інформації щодо ОСОБА_1 та копій необхідних документів.

Зволікання, як з проведенням ефективної перевірки так і зі складенням протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, не може бути підставою для штучного подовження строків, визначених у ст.38 КУпАП.

Таким чином, на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відносно ОСОБА_1 закінчилися строки, передбачені ч.3 ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Таким чином початок перебігу встановленого ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням (виявленням) адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Крім того, статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із закриттям провадження у справі, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, із підстав, передбачених п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому суд не приймає до уваги показання оперуповноваженого 1-го сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Шосталя О.О. у якості свідка, а так само і наданий захисником Собиною П.М. та досліджений у судовому засіданні аудіозапис телефонної розмови, яка мала місце між уповноваженою особою, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , записаний останнім та скопійований на з`ємний носій інформації з телефону ОСОБА_1 , як доказ невинуватості ОСОБА_1 у інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях оскільки зміст цієї розмови не спростовує встановлені судом фактичні обставини, що виразилися у не поданні ОСОБА_1 декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_1 були спровоковані особою, що складала протокол про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду належними та допустимими доказами, оскільки згідно положень статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено обов`язок перед припиненням діяльності та після припинення діяльності особам, які зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону подавати в установленому порядку декларації. Протилежного суду не доведено.

Також не заслуговують на увагу і твердження захисника щодо вручення ОСОБА_1 не тих копій протоколів про адміністративні правопорушення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови суду про повернення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 на доопрацювання, належні копії протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, складені та вручені ОСОБА_1 відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що останній засвідчив своїм підписом у протоколах про адміністративні правопорушення та не заперечував у суді.

Також не був обмежений і у праві на ознайомлення з матеріалами справи у суді як сам ОСОБА_1 , так і його захисник, які, однак, цим не скористалися.

Враховуючи викладене суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо неналежності та недопустимості як доказів протоколів про адміністративні правопорушення з доданими до них матеріалами.

Керуючись ст. ст. 7, 38, ст. 247Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.ч.1,2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення у діях ОСОБА_1 .

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку із закінченням передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 9 листопада 2021 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко