Справа № 569/7196/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Крижова О.Г., розглянувши у розглянувши матеріали, які надійшли з ДПП УПП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП ________________,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 291547 від 01 квітня 2021 року, 01 квітня 2021 року о 13 год. 21 хв. на вул. Садова, 45 в м. Рівне водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичному закладі, що підтверджується висновком лікаря №274 від 01 квітня 2021 року, результат висновку 0,31%проміле.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 винним себе не визнав, надав суду письмові пояснення в яких вказав, що автомобілем не керував. 01 квітня 2021 року, біля 13 год., він разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на автомобілі зупинились на вул. Садова (Федіна) поблизу будинку, в якому проживають Матвійчуки і вийшли усі з авто. До них під`їхав автомобіль з патрульними, які відразу підійшли до нього і почали вимагати документи, що посвідчують особу. Я надав своє посвідчення водія і повідомив, що автомобілем не керував. Незважаючи на заперечення, працівник патрульної поліції почав звинувачувати його в перебуванні у стані наркотичного сп`яніння. Виконуючи вказівки патрульних, свідомо погодився на проведення огляду у медичному закладі, де було визначено стан алкогольного сп`яніння 0,31 % проміле. Вважає, що дії працівників поліції були свідомо неправомірно надуманими оскільки вони навіть і не слухали заперечень про те, що авто керувала інша особа, а саме, син власника автомобіля "Opel Omega" державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_2 . Просив провадження у справі закрити, за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З оглянутого відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції, який суд, відповідно до ст. 251 КУпАП приймає як доказ у справі про адміністративне правопорушення не вбачається, що вищевказаний транспортний засіб був зупинений під керуванням ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_2 надав суду пояснення, що автомобіль "Opel Omega" державний номерний знак НОМЕР_1 належить його батьку на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . У свідоцтві особливою відміткою зазначено - має право керувати ОСОБА_2 01 квітня 2021 року, біля 13 год., він, перебуваючи за кермом, разом з дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на автомобілі приїхали додому на АДРЕСА_2 , усі вийшли з машини. До них під`їхав автомобіль з патрульними, які відразу підійшли до ОСОБА_1 і почали вимагати документи, що посвідчують особу. Відразу почали його звинувачувати за керування автомобілем у стані наркотичного сп`яніння. Працівник поліції не звертали жодної уваги на заперечення того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем. Тим більше, жодних ознак, які б свідчили про стан наркотичного чи алкогольного сп`яніння у нього не було і він, виконуючи наполегливі вказівки патрульних, свідомо погодився на проведення огляду у медичному закладі.

Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є зокрема, керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння.

Факт перебування в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заперечується, однак відсутні докази, що останній перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом.

ОСОБА_1 вказує, що весь алгоритм дій працівників поліції був повністю спланований та виконаний працівниками поліції задля складання протоколу за керування у стані сп`яніння, наркотичного або алкогольного.

Такі доводи заслуговують на увагу, оскільки, в матеріалах справи містяться пояснення інспектора роти №1 батальйону УПП в Рівненській області Череван О.В., який складав протокол про адміністративне правопорушення з яких слідує, що в ході спілкування з ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу "справедливого судочинства". (Рішення ЄСПЛ у справах "Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 9 червня 1998 року, "Худобін проти Російської Федерації" від 26 жовтня 2006 року, "Ваньян проти Російської Федерації" від 15 грудня 2005 року, "Раманаускас проти Литви" від 5 лютого 2008 року.)

Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі "Раманаускас проти Литви").

ЄСПЛ зазначає, що застосування агентів під прикриттям повинно бути обмежене, співробітники поліції можуть діяти таємно, але не займатись підбурюванням (рішення ЄСПЛ від 9 червня 1998 року у справі "Тейксейра де Кастро проти Португалії").

Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі "Раманаускас проти Литви" від 5 лютого 2008 року).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Гурепка проти України" (п. 50- 55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, які повинні визнаватися недопустимими.

Враховуючи вищенаведене, докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні, а відтак провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 33, 247, 283, 284, 285, ч. 1 ст.130 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду О.Г. Крижова