Номер провадження: 33/813/1419/21
Головуючий у першій інстанції Борщов І.О.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2021 року в адміністративній справі відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, -

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, на підставі якої піддано його адміністративному стягненню в вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 6 (Шість) місяців. Постановлено, що термін позбавлення ОСОБА_2 права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня здачі або вилучення документа, що засвідчує це право.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Григоренка О.В. про закриття провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, з мотивів, викладених в описовій частині рішення.

Не погодившись із постановою суду 18.10.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу відповідно до вимог якої, просить суд постанову Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2021 року змінити в частині накладення адміністративного стягнення та застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за чт. 124 КУпАП не пов`язане із позбавленням права керування транспортними засобами.

Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з недотриманням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а при розгляді справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та призначення справедливого стягнення, внаслідок чого суд призначив надмірне стягнення.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що розгляд справи в суді було здійснено з порушенням норм процедури, не було оголошено склад суду, не встановлювались особи, що прибули в судове засідання, при цьому, суд не надав можливості ОСОБА_1 висловити свої усні пояснення щодо обставин події ДТП та/або надати докази, не заслухав захисника адвоката Григоренко О.В., якому також не було надано можливості виступити з промовою.

При цьому, судом також не здійснювалось і повноцінне дослідження доказів. Тобто, апелянт вважає, що судом першої інстанції було здійснено спрощений підхід до судового розгляду справи про адміністративне правопорушення на транспорті та проігноровано права ОСОБА_1 чим недотримано приписи Пленуму Верховного Суду України, наведені в пункті 24 постанови від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті».

ОСОБА_1 вважає, шо в його діях відсутня вина у порушенні ПДР, та за вказаних обставин справи його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена поза розумним сумнівом.

Разом з цим, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що щиро розкаївся та висловив щирий жаль щодо обставин виникнення ДТП та осуд своєї поведінки, однак суд першої інстанції не заслухав такі каяття і не надав можливості оцінки при визначенні ступеню покарання.

ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції при визначенні такого суворого покарання як позбавлення права керування транспортними засобами на піврічний строк не було враховано наступні обставини:

-з 14.06.2005 року і по теперішній час апелянт займає посаду директора ТОВ «Вояж», тобто є працюючим пенсіонером;

- ОСОБА_1 характеризується обережним та уважним водієм і за свій майже п`ятдесятирічний водійський стаж вперше став учасником ДТП, в останні роки ПДР не порушував і до відповідальності не притягувався;

-в березні 2021 року разом з дружиною перехворіли на гостру респіраторну хворобу COVID-19, і на даний момент систематично відвідують КНП «Одеська обласна клінічна лікарня для проходження після хворобливої реабілітації.

Тобто, апелянт звертає увагу суду на ті обставини, що повноцінне виконання трудових обов`язків і задоволення власних соціально-побутових потреб неможливо без пересування по місту, що зумовлює необхідність щоденного користування автомобілем. В умовах стрімкого погіршення епідеміологічної ситуації, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом фактично змушує його до суттєвого збільшення кількості соціальних контактів, тобто з огляду на вік об`єктивно наражає на невиправдану небезпеку для життя і здоров`я.

03 листопада 2021 року в судове засідання з`явився ОСОБА_1 та його представник адвокат Григоренко О.В., апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Протокол у справі про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенції) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, ст. 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

За змістом п.16.12 ПДР правил дорожнього руху: на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв.

З матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 03.09.2021 року близько 11.05 год, керуючи автомобілем Nissan Qashqai, державний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гвардійська, в порушення п.16.12 Правил дорожнього руху України на перехресті рівнозначних доріг не врахував дорожньої обстановки, не надав дорогу автомобілю Hyundai Accent, державний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався праворуч, та допустив зіткнення автомобілів, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Так, в своїх письмових заперечення ОСОБА_1 , зазначив, що 03.09.2021 року він, керуючи автомобілем Nissan Qashqai, д.з. НОМЕР_3 , їхав по вулиці Гвардійській в м. Одесі у напрямку від вул.Ю.Геллера до вул. Бригадної. Наближаючись до нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг вул. Гвардійської та вул. Недєліна, він знизив швидкість автомобіля до його зупинки, подивився у різні сторони дороги, оцінив дорожню обстановку та, не побачивши жодних перешкод, пішоходів або інших транспортних засобів, почав рух прямо. Коли він, майже, закінчив проїзд перехрестя - відчув сильний удар у праву задню частину свого автомобіля. Виявилось, що з його автомобілем зіткнувся Hyundai Accent, д.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 . Внаслідок удару його автомобіль, продовжуючи рух прямо, розвернувся у протилежному напрямку, після чого зупинився, зіткнувшись із дорожнім бордюром. Автомобіль Hyundai Accent зупинився на перехресті вулиць неподалік від місця зіткнення. Він вважає, що рухаючись по вул. Недєліна у напрямку від вул. Чубаївської до вул. Петрашевського, водій ОСОБА_3 значно перевищив дозволену швидкість руху та відволікся від керуванням автомобілем. Перше припущення пояснюється значними механічними пошкодженнями, які отримали транспорті засоби, а також істотною зміною вектору руху його автомобіля. Друге - відсутністю спроби вжиття заходів із запобігання зіткненню автомобілів, в т.ч. шляхом зниження швидкості руху, що знаходить свій прояв у повній відсутності гальмівного шляху у автомобіля Hyundai Accent. На думку ОСОБА_1 , водій ОСОБА_3 порушив вимоги ПДР, що стало причиною зіткнення транспортних засобів.

Згідно письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 , він 03.09.2021 року рухався на автомобілі Hyundai Accent, державний знак НОМЕР_2 , по вул.Неделіна зі сторони вул.Чубаївська в напрямку вул. Шклярука в м.Одесі. На перехресті вул. Недєліна та вул. Гвардійська сталося ДТП. Автомобіль Nissan Qashqai, державний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Гвардійськ зі сторони вул.Ю.Геллера в напрямку вул. Бригадна, несподівано виїхав на перехрестя перед ним, не надав йому дорогу, як поміхи праворуч, внаслідок чого виникла аварійна обстановка, на яку він відреагував зниженням швидкості руху без різкого гальмування, щоб мінімізувати наслідки неминучого зіткнення.

Дослідивши надані матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо винуватості водія ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення з транспортним засобом Hyundai Accent, оскільки ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не відреагував на її зміну, на нерегульованому перехресті виїхав на перехрестя, не надавши перевагу в русі транспортному засобу, який наближався праворуч. Саме його неуважні дії призвели до наслідків у виді пошкодження транспортних засобів та інших споруд.

Винність ОСОБА_1 у вчиненому, також підтверджується сукупністю інших доказів, що є у справі: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, яка підписана обома учасникам ДТП без зауважень, на якій, зазначено, що зіткнення відбулося в центрі перехрестя, а локалізація і види механічних пошкоджень свідчать про те, що зіткнення відбулося передньою частиною автомобіля Hyundai Accent в обидві двері автомобіля Nissan Qashqai, тобто по центру цього автомобіля, поясненнями потерпілого, фотознімками місця ДТП тощо.

Доводи ОСОБА_1 стосовно обставин ДТП та його невинуватості повністю спростовуються поясненнями іншого водія, схемою ДТП, протоколом про адміністративне правопорушення, фотознімками.

З матеріалів справи та з пояснень водіїв вбачається, що учасники зазначеної ДТП не скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому ОСОБА_1 підлягає адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху на загальних підставах.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення погоджується з висновками суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, напівпричепу та секції шляхопроводу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України.

Однак, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та поясненнями апелянта в судовому засіданні, про те, що в суду першої інстанції не було підстав застосовувати настільки суворий вид адміністративного стягнення, а саме позбавлення права керування всіма видами транспортними засобами на строк шість місяців. Зокрема, судом першої інстанції не було в повній мірі встановлено характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, той факт, що він не притягувався раніше до відповідальності, а також інші обставини щодо особи ОСОБА_1 , що мають значення для правильного вирішення справи та не враховано, що адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік є занадто суворим.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, щиро розкаявся, у зв`язку з чим дану обставину, яка прямо передбачена ст. 34 КУпАП, необхідно визнати, такою, що пом`якшує відповідальність. При цьому наявність обставини, що обтяжують відповідальність (ст. 35 КУпАП), не встановлено.

Крім того, апеляційний суд вважає необхідним врахувати обставину, що ОСОБА_1 не мав умислу порушувати правила дорожнього руху, а також те, що він з 14.06.2005 року і по теперішній час апелянт займає посаду директора ТОВ «Вояж», тобто є працюючим пенсіонером, а також той факт, що повноцінне виконання трудових обов`язків і задоволення власних соціально-побутових потреб неможливо без пересування по місту, що зумовлює необхідність щоденного користування автомобілем, а тому право керування транспортними засобами потрібно йому для забезпечення діяльності підприємства, матеріального утримання себе та родини.

Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним при накладенні адміністративного стягнення врахувати, у відповідності до ст. ст. 33, 34 КУпАП, обставини, що пом`якшують відповідальність, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, а також вищезазначені дані про ОСОБА_1 .

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

У зв`язку з наведеними обставинами, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а визначене в постанові Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2021 року адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, необхідно змінити на менш суворе, а саме накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2021 року змінити в частині накладення адміністративного стягнення, змінивши адміністративне стягнення у вигляді позбавлення водійських прав на штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Князюк