ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1020/21
провадження № 3-зв/691/4/21
УХВАЛА

04 листопада 2021 року м. Городище

Суддя Городищенського районного суду Черкаської області Савенко О.М., при секретарі судових засідань Шмунь Н.В., розглянувши заяву про відвід судді Синиці Л.П. у справі про адміністративне правопорушення №691/1020/21, яка надійшла від Управління Держпраці у Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.41 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення,-

встановив :

У провадженні судді Городищенського районного суду Черкаської області Синиці Л.П. перебуває на розгляді справа про адміністративне правопорушення №691/1020/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.41 КУпАП, яка надійшла від Управління Держпраці у Черкаській області.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №ЧК №566/454/АВ/ІІ/ІІТ від 12 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення за яке передбачена адміністративна відповідальність ст.41 КУпАП.

Заяву про самовідвід суддя Синиця Л.П., мотивує тим, що відповідно до постанови судді Городищенського районного суду Черкаської області Подороги Л.П. від 21 жовтня 2021 року у вище вказаній справі ним задоволено самовідвід з підстав, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 перебуває у родинних стосунках з працівником суду, а саме помічником судді Гейко Л.А., яка перебуває у його підпорядкуванні. Дана обставина, родинність стосунків, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та працівника Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_2 , з якою вона має службові стосунки, у стороннього спостерігача може викликати сумнів у її об`єктивності, неупередженості та безсторонності під час розгляду справи та прийняття рішення.

Учасники справи, будучи вчасно та належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви про самовідвід судді, в судове засідання не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду у їх відсутність.

Суддя Синиця Л.П. про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена, не прибула, пояснень, заяв щодо позиції за заявою про самовідвід, суду не надала.

Суд, розглянувши заяву про самовідвід судді, враховуючи належне повідомлення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення в силу наступного.

Так, Кодекс України про Адміністративні правопорушення, положеннями якого регламентується порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід, самовідвід, та відповідно не визначає порядку розгляду заяви про самовідвід. Проте діючий КПК України, ЦПК України, КАС України, мають відповідні статті про самовідвід судді, а тому, при розгляді заяви про самовідвід судді, слід застосувати аналогію права. Розгляд заяви судді про самовідвід здійснюється із застосуванням положень КПК України, який обрано суддею Синицею Л.П. для її вирішення з посиланням на п.4 ч.1ст.75, відповідно до якої наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді є обставиною, що виключає участь судді в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Дотримання цієї гарантії забезпечується як правом учасників справи на спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, чим забезпечується його незалежність в кожному окремому провадженні, так і правом судді за наявності визначених процесуальним законодавством підстав заявляти самовідвід.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський Суд з прав людини в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі а саме, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його упередженості» є оціночним тлумаченням, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 69, 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді.

Згідно статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Таких обставин суддею у заяві про самовідвід від 25 жовтня 2021 року, не зазначено.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затверджений рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Водночас слід розуміти, що зловживання самовідводом не допускається. За змістом коментованої статті заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, а такі обставини у заяві про самовідвід суддею не вказані.

Враховуючи наведене, під час розгляду заяви про самовідвід, протилежного доведено не було, як і оцінюючи доводи заяви в контексті об`єктивного критерію, окремо від поведінки судді, слід визначити, що фактів, які могли б викликати сумніви щодо упередженості та безсторонності суду в ході розгляду заяви не встановлено.

Так, слід розуміти, що суддя Синиця Л.П., з метою усунення будь-яких сумнівів про її неупередженість та дотримання стандартів суддівської етики, вжила належних заходів в передбачений чинним законодавством спосіб та повідомила про наведені вище обставини шляхом подачі відповідної заяви про самовідвід, проте в ході розгляду заяви законних підстав для усунення судді від розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено. Крім цього, у заяві судді Синиці Л.П. не наведено обставин, які б виключали можливість розгляду нею розгляду справи про адміністративне правопорушення, не наведено обставин, які могли б свідчити про неможливість всебічного, повного та об`єктивного розгляду нею вказаної справи або про наявність сумнівів в її об`єктивності, незалежності та неупередженості, які виключають участь судді у розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 зі сторони учасника процесу.

Керуючись ст.ст. 75,80,81,82 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви про самовідвід судді Синиці Л.П. у справі про адміністративне правопорушення №691/1020/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.41 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення відмовити.

Копію ухвали суду направити учасникам справи, для відому.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Савенко