ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мудрецький Р.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу останнього на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого директором ТОВ «Ронат», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 17000 гривень 00 копійок. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 08 листопада 2020 року близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Чернишевського, 21-г, в приміщенні кальянної «М`ята», продовжував прийом відвідувачів після 22 години 00 хвилин, чим порушив п.п.11 п.10 постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року зі змінами внесеними постановою КМУ № 956 від 13 жовтня 2020 року, відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги апелянт посилається на неправильне застосування судом матеріального права. ОСОБА_1 зазначає, що в протоколі й ому ставиться у провину порушення п.п. 10, 11 Постанови КМУ № 641 зі змінами внесеними Постановою КМУ № 956 від 13 жовтня 2020 року, проте на час його складання чинною була Постанова КМУ № 641 від 22 липня 2020 року, зі змінами, внесеними постановою КМУ № 972 від 21 жовтня 2020 року. Що стосується обставин вчинення правопорушення, то вони, на думку апелянта, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. ОСОБА_1 зазначає, що наявні у справі фотокартки жодним чином не доводять те, що події, які на них зображені, мали місце після 22.00 години. Щодо чеку відвідувачів, то і він не засвідчує правопорушення, оскільки особи не реагували на повідомлення персоналу про необхідність вчасного розрахунку та навмисно тягнули час до приїзду працівників поліції. На переконання апелянта, в цьому випадку мала місце поліцейська провокація.

Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Згідно з п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 641, в редакції, чинній на день скоєння правопорушення, на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, забороняється робота після 22-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування без організації дозвілля (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 177979 від 08 листопада 2020 року;

- поясненнями ОСОБА_1 ;

- рапортами працівників поліції;

- фотофіксацією правопорушення;

- розрахунковим документом.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням скоєного ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів ці висновки суд апеляційної інстанції не вбачає.

Вирішуючи питання про обґрунтованість наведених висновків, суд виходить з того, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях визнав обставину роботи закладу після 22.00 години та не заперечував її й під час апеляційного розгляду.

За цих умов, посилання останнього на недостатність доказів вчинення правопорушення суд вважає безпідставним.

Доводи апелянта про те, що останній попередив відвідувачів про закриття закладу, однак вони його навмисно не залишили, не заслуговують на увагу, оскільки вжиття заходів, спрямованих на виконання вимог Постанови КМУ № 641, покладається на керівництво закладу, яке і несе відповідальність згідно із законом.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що у протоколі неправильно визначено норму, яка встановлює відповідні обмеження, то вони не заслуговують на увагу, оскільки п. 11 Постанови КМУ № 641 в частині, що стосується роботи суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування без організації дозвілля був незмінним, як у редакції постанови № 956 від 13.10.2020, так і № 972 від 21.10.2020.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та не вбачає підстав погодитись з вимогами апеляційної скарги ОСОБА_1 .

При апеляційному розгляді справи не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 заст. 44-3 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому апеляційну скаргу останнього необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В. Мудрецький