Провадження № 3/761/9416/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Мєлєшак О.В., за участю секретаря - Ковтунович М.В., прокурора Ковтун Ю.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві протокол № 520 від 17.09.2021 складений старшим оперуповноваженим 6-го відділу Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Виноградовим Є.А. відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , будучи звільненим 15.12.2019 з посади оперуповноваженого представництва внутрішньої безпеки у місті Києві та Київській області (з дислокацією у місті Київ) Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України, будучи згідно підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону № 1700-УІІ, несвоєчасно, 04.11.2020 о 23:53 годині, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, як особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік (після звільнення) (далі - Декларація), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор вважав доведеним несвоєчасне без поважних причин подання ОСОБА_1 декларації за 2019 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яке є підставою для визнання його винним та притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суддя дійшов наступного висновку.

Стаття 129 Конституції України декларує змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості як одну із основних засад судочинства.

Згідно із положеннями статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу положень статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до приписів статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 № 2229-ХІІ (далі - Закон № 2229-ХІІ) зазначено, що Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 19 Закону № 2229-ХІІ зазначено, що кадри Служби безпеки України складають, зокрема, співробітники-військовослужбовці.

Пунктом 9 Розділу II Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007 (далі - Положення Служби безпеки України) встановлено, що контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України - письмова угода, що укладається між громадянином України і державою, від імені якої виступає Служба безпеки України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби. Контракт є підставою для видання наказу про прийняття особи на військову службу за контрактом.

Встановлено, що ОСОБА_1 26 липня 2012 року прийняв Військову присягу та згідно документу (сторінка матеріалів справи № 19) ОСОБА_1 26.11.2018 призначено оперуповноваженим представництва внутрішньої безпеки у місті Києві та Київській області (з дислокацією у місті Київ) Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого представництва внутрішньої безпеки у місті Києві та Київській області (з дислокацією у місті Київ) Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України, входив до складу кадрів Служби безпеки України.

Підпунктом «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700-УІІ зазначено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові та службові особи Служби безпеки України.

Пунктом 32 Роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону № 1700-VII стосовно заходів фінансового контролю (подання декларацій та повідомлень про суттєві зміни в майновому стані) від 03.02.2021 № 1 (далі - Роз`яснення Національного агентства) визначено, що для цілей декларування «посадовими та службовими особами» Служби безпеки України є особи, які здійснюють функції представників влади, тобто виконання завдань та обов`язків, визначених у статтях 2, 24 Закону № 2229-ХІІ.

Листом начальника Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України від 05.05.2021 № 9/3592дск відмовлено у наданні посадової інструкції ОСОБА_1 , який обіймав посаду оперуповноваженого представництва внутрішньої безпеки у місті Києві та Київській області (з дислокацією у місті Київ) Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України.

При цьому, згідно листа начальника Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України від 30.06.2021 № 9/5331, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого представництва внутрішньої безпеки у місті Києві та Київській області (з дислокацією у місті Київ) Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України, здійснював функції представника влади, тобто виконував завдання та обов`язки, визначені у ст.ст.2,24Закону№2229-ХІІ.

Відповідно до статті 1 Закону №1700-УІІ суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 4 частини першої статті З цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Також, відповідно до статті 1 Закону №1700-VII правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП встановлено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а приміткою даної статті зазначено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин 1 та 2 статті 45 Закону № 1700-УІІ зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Положеннями частин 1 та 2 статті 45 Закону № 1700-УІІ визначено, що особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700-УІІ, зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого представництва внутрішньої безпеки у місті Києві та Київській області (з дислокацією у місті Київ) Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України, є суб`єктом декларування та відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.

Наказом першого заступника Голови Служби безпеки України від 11.12.2019 № 1710-ОС, ОСОБА_1 звільнено з військової служби з посади оперуповноваженого представництва внутрішньої безпеки у місті Києві та Київській області (з дислокацією у місті Київ) Управління внутрішньої безпеки, виключивши його зі списків особового складу з 15.12.2019, а відповідно до розрахунково-платіжної відомості співробітника № 7652 за січень 2020 року Служби безпеки України, з ОСОБА_1 проведено розрахунок при звільненні.

Абзацом 2 частини 2 статті 45 Закону №1700-VII зазначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону № 1700-VII, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Абзацом 2 пункту 2 Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону № 1700-УІІ та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого рішенням Національного агентства 06.09.2016 № 19 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.11.2016 за № 1479/29609, зазначено, що припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, є останній день виконання суб`єктом декларування зазначених функцій.

Пунктом 68 Положення Служби безпеки України зазначено, що днем звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом виключено зі списків особового складу Служби безпеки України.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частинами 7 та 8 статті 19 Закону № 2229-ХІІ зазначено, що співробітники Служби безпеки України зобов`язані подавати щороку до 1 квітня декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до Закону № 1700-УІІ, а також дотримуватися інших вимог фінансового контролю, передбачених зазначеним Законом. На співробітників Служби безпеки України поширюється дія Закону №1700-VII.

Відповідно до положень статей 251-253 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Він може визначатися роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Його перебіг починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктом 5 Частини 1 статті 12 Закону № 1700-УІІ зазначено, що Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти.

Абзацом 1 частини 1 статті 52 Закону № 1700-VII визначено, що стосовно осіб, зазначених, зокрема, у підпункті «е» пункту 1 частини 1 статті 3 цього Закону, які за посадами, що вони займають, належать до кадрового складу розвідувальних органів України та/або займають посади, перебування на яких пов`язане з державною таємницею у зв`язку з безпосереднім здійсненням такими особами оперативно-розшукової, контррозвідувальної, розвідувальної діяльності, а також осіб, які претендують на зайняття таких посад, та осіб, які припинили діяльність, заходи, передбачені розділом УІІ цього Закону, організовуються і здійснюються у спосіб, що унеможливлює розкриття належності таких осіб до відповідних державних органів чи військових формувань, у порядку, що визначається Національним агентством.

Листом начальника Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України від 05.05.2021 № 9/3592дск зазначено, що ОСОБА_1 до автоматизованої інформаційної системи Служби безпеки України (далі - АІС Служби безпеки України) Декларацію не подавав.

Листом Національного агентства від 06.02.2020 № 71-03/4127/20 зазначено, що відповідно до пункту 1 розділу III Порядку, зазначається, що усі документи, які суб`єкт декларування подав до інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі - ITC Реєстр), зберігаються в ITC Реєстр й автоматично оприлюднюються (за винятком конфіденційної інформації) у публічній частині ITC Реєстр відповідно до цього Порядку. Дата в публічній частині ITC Реєстру відповідає фактичній даті подання документів суб`єктами декларування.

При цьому, відомостями ITC Реєстр встановлено, що ОСОБА_1 лише 04.11.2020 о 23:53 годині подав Декларацію.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 будучи звільненим 15.12.2019 з військової служби з посади оперуповноваженого представництва внутрішньої безпеки у місті Києві та Київській області (з дислокацією у місті Київ) Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України, будучи, відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1700-VII, суб`єктом декларування та відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону №1700-VII, несвоєчасно, 04.11.2020 о 23 годині 53 хвилини, без поважних причин, подав Декларацію, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

У відповідності до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Стаття 33 КУпАП обумовлю, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 за вчинення даного адміністративного правопорушення, суд визнає визнання ним своєї провини. Крім того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_1 будь-яких мотивів на уникнення фінансового контролю шляхом несвоєчасного подання декларації установлено не було.

Такі обставини, на думку судді, суттєво знижують суспільну шкоду адміністративного проступку ОСОБА_1 .

Зазначене правопорушення в даному випадку не становить великої суспільної небезпеки, а також цим правопорушенням не було завдано збитків державним чи суспільним інтересам.

За змістом статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. При цьому, зазначена норма закону не містить будь-якого переліку умов або обставин, наявність яких дозволила би судити про малозначність правопорушення ,а також застережень щодо неможливості її застосування до окремих складів адміністративних правопорушень.

Частина 2 статті 284 КУпАП передбачає, що постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Оцінюючи в сукупності дії, наслідки та ставлення ОСОБА_1 до вказаних дій, а саме: конкретні обставини вчиненого адміністративного правопорушення, визнання своєї провини та щире каяття у вчиненому, з урахуванням даних, що характеризують його особу, відсутності суспільної шкідливості діяння, вважаю можливим застосування до останнього положень статті 22 КУпАП, звільнення його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення й можливістю обмежитися усним зауваженням, у зв`язку із чим провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 9, 22, 33-35, ч.1 ст. 172-6, 251, 280, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

На підставі статті 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП - закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: