Справа № 727/8935/21
Провадження № 3/727/4233/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м.Чернівці Одовічен Я.В., за участю захисника Николайчука В.І., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КпАП України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м.Чернівці надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КпАП України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 11.09.2021 року серії ААБ №224074, 11.09.2021 року о 00 год. 10 хв. в м.Чернівці по вул.Сторожинецькій, 127 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 на якого встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом від 04.08.2020 року №59762544, службою ДФС у м.Чернівці, чим порушив вимоги ст.15 ЗУ «Про дорожній рух».

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КпАП України.

Захисник Николайчук В.І. у судовому засідання вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України не визнав. Пояснив, що ОСОБА_1 до моменту зупинки не було відомо про наявність примусового стягнення за виконавчим провадженням, та наявність боргу за аліментів. Зазначив, що у 2007 року було винесено рішення по справі про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2 . Однак, у 2007 році позивач відмовилась від примусового стягнення аліментів з останнього, у зв`язку із чим виконавче провадження було закрито. Про те, що у 2019 році було відкрито виконавче провадження відносно нього, ОСОБА_1 відомо не було. Також, ОСОБА_1 не було відомо про те, що відносно нього державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Зазначив, що умислу в діях ОСОБА_1 не було, у зв`язку із тим, що він був необізнаний про винесення постанови. Просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КпАП України закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення захисника, дослідивши письмові докази у справі та заперечення на протокол, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 КпАП України завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з приписами ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання

У відповідності з положеннями ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КпАП України).

Положеннями ст.251 КпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, суд, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, в поєднанні з вказаною позицією Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, передбачені ст.280 КпАП України, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

За змістом п.2 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час винесення постанови державного виконавця, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами надсилаються рекомендованим поштовим відправленням і боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 3 статті 126 КпАП України, передбачено правопорушення, що полягає у керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.3 ст.126 КпАП України, передбачає умисну форму вини, а саме особа повинна усвідомлювати, що будучи тимчасово обмеженою у праві керування транспортними засобами умисно продовжує керувати транспортним засобом.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 11.09.2021року серії ААБ №224074 зазначено, що 11.09.2021 року о 00 год. 10 хв. в м.Чернівці по вул.Сторожинецькій, 127 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 , на якого встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом від 04.08.2020 року №59762544, службою ДФС у м.Чернівці, чим порушив вимоги ст.15 ЗУ «Про дорожній рух».

У судовому засідання захисник Николайчук В.І. пояснив, що ОСОБА_1 не було відомо, що він відповідно до постанови державного виконавця від 04.08.2020 року обмежений у праві керування транспортними засобами.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про направлення ОСОБА_1 державним виконавцем копії постанови від 04.08.2020 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про його ознайомлення з цією постановою і в інший спосіб, передбачений законом.

Як вбачається із відповіді головного державного виконавця Симоненко В.В., яку захисник долучив до заперечень на протокол, вбачається, що згідно матеріалів виконавчого провадження надати підтвердження про відправку та отримання постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 04.08.2020 року, не являється можливим. Так як зазначена постанова направлялась «простою поштовою кореспонденцією».

Таким чином матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів того, що про встановлені державним виконавцем обмеження будь-яким способом було доведено до відома ОСОБА_1 .

Не встановлено таких обставин і під час розгляду справи.

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність встановлених щодо нього обмежень у праві керування транспортними засобами, суд дійшов висновку, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України, а саме порушення вимоги керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Більш того, згідно з ч.1 ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Між тим, відповідно до чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 КпАП України.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України.

Пунктом 1 ст.247 КпАП України, передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин відповідно до п.1 ст.247 КпАП України провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КпАП України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 126, 247, 283-285 КпАП України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.3 ст.126 КпАП України закрити у зв`язку із відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці.

Суддя Одовічен Я.В.