СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/8305/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Войтенко Ю.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Святошинського управління поліції ГУНП України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вишнівським МВМ ГУМВС України в Київській обл. 28.07.1999, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

До Святошинського районного суду міста Києва надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу серії ВАБ №388339 від 06.08.2021 року в період часу з 04.08.2021 19:00 год. 05:30 год. за адресою: АДРЕСА_3 вчинив відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисні дії, а саме домашнє насильство психологічного характеру, а саме перебував разом з дитиною на вулиці у нічний час, дитина була легко вдягнена, хоча на вулиці було холодно, після чого була передана матері 05.08.2021 о 05:30 год. в поганому фізичному та психологічному стані. Окрім цього, протягом останнього року майже щоденно тисне на колишню дружину та спільну дитину морально, фізично, психологічно та провокує конфлікти.

Представник ОСОБА_1 адвокат Содоль А.М. у судовому засіданні просив провадження в справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказував, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривають суперечки щодо визначення місця проживання дитини, малолітнього ОСОБА_2 . На даний час в Києво-Святошинському районному судді Київської області розглядається справа про визначення місця проживання дитини. Між сторонами 25.12.2020 була укладена угодо щодо участі батька у вихованні дитини та встановлено відповідний графік, але дана угода діяла до 25.04.2021, станом на 04.08.2021 не було жодного рішення компетентного органу, який би обмежував в будь-який спосіб спілкування батька з дитиною. 04.08.2021 з 19:00 батько перебував з дитиною про що мати дитини знала особисто, останній гуляв з дитиною вулиці, оскільки мати не впустила в квартиру. Після того як почався дощ, батько з дитиною були вимушені зайти у під`їзд найближчого будинку перечекати негоду, після чого батько з дитиною поїхали за місцем проживання батька, а вранці привіз дитину до садочку, про що було повідомлено матір дитини. Жодних дій по вчиненню по відношенню дитини діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства з боку батька дитини ОСОБА_1 не було. ОСОБА_1 не вживає алкоголю та веде активний і здоровий образ життя, не перебуває під наркологічним та психіатричним наглядом, не судимий, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Наразі дитина проживає з батьком.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, з метою недопущення повторного вчинення психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_3 та дитини. Наголошувала, що ОСОБА_1 без погодження з матір`ю забрав дитину, якій на той момент виповнилось 1 рік і 7 місяців. ОСОБА_1 всю ніч не виходив на зв`язок та ОСОБА_3 було невідомо про місце знаходження ОСОБА_1 з дитиною. Син був одягнений лише у шорти та футболку, хоча на вулиці було прохолодно, близько 18 градусів за Цельсієм, та йшов дощ. ОСОБА_1 повернув дитину лише зранку 05.08.2021 о 05 год. 30 хв у поганому фізичному та психологічному стані, навіть не змінивши дитині памперо. У ніч з 04.08.2021 на 05.08.2021 ОСОБА_1 порушив звичайний режим сну дитини. Відомо, що ОСОБА_1 проживав на той час у гаражі, куди тільки і міг відвести дитину. ОСОБА_3 пережила сильне душевне хвилювання, шукала сина всюди де тільки знала.. Вказує, що ОСОБА_1 вже тривалий час вчиняє по відношенню до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: погрожує, що він не дозволить бачитись з сином, постійно провокує конфлікти з приводу виховання сина тощо. ОСОБА_3 з метою стабілізації емоційного стану та психологічної підтримки зверталась до Центру соціальних служб Святошинського району в місті Києві, де їй було надано рекомендацію звернутись за психологічною підтримкою та в подальшому пропрацювати з психологом психологічні травми. Окрім того, вказує, що після складення протоколу від 06.08.2021 психологічне насильство ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 та сина продовжилось, а саме: 10.10.2021 ОСОБА_1 відібрав малолітнього сина від матері, змінив його звичне місце проживання та не дає спілкуватись. Святошинським ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження №00002595 за фактом викрадення ОСОБА_1 малолітнього сина. З 11.10.2021 ОСОБА_1 не приводить сина до дитячого садочка. Також вказує, що ОСОБА_1 і раніше вчиняв по відношенню до ОСОБА_3 з сином домашнє насильство психологічного характеру, а саме з 11.01.2021 по 12.01.2021 ОСОБА_1 насильно утримував їх за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 вказала, що наразі їй вже більше чотирьох тижнів не відомо де знаходиться її дитина, оскільки ОСОБА_1 викрав дитину.

Ретельно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У статті 52 Конституції вказано, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.

Згідно зі ст. 19 Конвенція ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Ратифікація Європейської конвенції про здійснення прав дітей є свідченням про готовність України дотримуватись міжнародно-правових стандартів у сфері захисту прав дітей, зокрема дітей, що постраждали від насилля. Національне законодавство України також містить положення, які покликані захищати дитину від насильства в сім`ї та регламентують діяльність державних органів щодо попередження і припинення насильства в сім`ї.

В ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на дітей, осіб, які мають спільну дитину (дітей), а також на осіб, які спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою.

До основних напрямів реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству відноситься, зокрема, належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (п. 4. ч. 2 ст. 5 Закону), а суд є суб`єктом, на якого покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Зі змісту статті 173-2 КУпАП вбачається, що до адміністративної відповідальності можна притягнути особу лише за умисно вчинене правопорушення.

Умисним є правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП є вчинення не будь-яких діянь зазначених у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а лише тих, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З системного аналізу діючого законодавства встановлено, що ознаками завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілого є звернення за психологічною допомогою, наявність скарг психосоматичного характеру, страхи, необумовлена тривожність, відчуття безпорадності, залякування, погрози виконання певних дій потерпілою під тиском кривдника, надмірне збудження, безсоння тощо.

Так, з пояснень сторін, вбачається, що ОСОБА_3 має спільну дитину з ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 20.12.2019). На вулиці 04.08.2021 була низька температура та йшов дощ, дитина була одягнена у легкий одяг. З 04.08.2021 19:00 год. по 05.08.2021 05:30 год. ОСОБА_1 перебував разом з малолітньою дитиною, в тому числі на вулиці, про місце їх перебування ОСОБА_3 було невідомо. При цьому, при поверненні дитини, ОСОБА_2 був накритий легкою одежею, при цьому, одяг не відповідав погоді. Окрім того, звертається увага на те, що дитині навіть не було змінено памперо з 19 години по 5 годину 30 хвилин наступного дня.

При цьому, з пояснень представника ОСОБА_1 вбачається, що дитину було повернуто о 5 год.30 ранку, оскільки ОСОБА_1 мав власні справи зранку та йому слід було виходити на роботу.

З пояснень представника ОСОБА_3 вбачається, що намагання ОСОБА_1 вчинити дії, направлені на розділення матері ОСОБА_3 з дитиною, яка за віком потребує постійного тілесного контакту з матір`ю, негативно впливають на психологічне здоров`я ОСОБА_3 та дитини, вони відчувають страхи, необумовлену тривожність, відчуття безпорадності, емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Також у даному випадку є очевидним побоювання ОСОБА_3 за безпеку сина ОСОБА_2 , у той час, доки ОСОБА_1 було відібрано дитину та не повідомлено місце знаходження дитини. З цих підстав ОСОБА_3 зверталась Центру соціальних служб Святошинського району в місті Києві, що підтверджується актом з надання соціальної послуги кризового та екстреного втручання від 21.10.2021, оцінкою кризової ситуації Святошинського районного в м. Києві центру соціальних служб від 21.10.2021, висновком оцінки потреб сім`ї від 21.10.2021, актом оцінки потреб сім`ї від 21.10.2021.

На переконання суду, вказані обставини свідчать про ознаки існування факту можливого завдання ОСОБА_1 шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_3 та їх малолітній дитині ОСОБА_2 .

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що дійсно 04.08.2021 з 19:00 батько перебував з дитиною, останній гуляв з дитиною вулиці. Після того як почався дощ, батько з дитиною були вимушені зайти у під`їзд найближчого будинку перечекати негоду, після чого батько з дитиною поїхали за місцем проживання батька, а вранці привіз дитину до матері.

Тобто ОСОБА_1 визнав факт, що намагався позбавити ОСОБА_3 , яка є матір`ю їх спільної дитини, можливості бути поряд з малолітньою дитиною та знати протягом ночі місце перебування малолітньої дитини, яка за віком потребує постійного тілесного контакту з матір`ю.

Так, з доданої до протоколу про адміністративне правопорушення роздруківки повідомлень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 перебував разом з дитиною та повідомив про стан малолітньої дитини ОСОБА_3 лише 05.08.2021 о 05 год. 24 хв.

У даному випадку, держава несе позитивне зобов`язання захищати дітей від жорстокого поводження та зобов`язано захищати дітей від жорстокого поводження та будь-яких проявів насильства, забезпечуючи ефективні заходи, спрямовані на припинення будь-яких проявів насильства.

Отже, виходячи з наведеного суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Достовірність даних, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення та правдивість показань потерпілої не викликає обґрунтованого сумніву у винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Така позиція суду відповідає основним засадам запобігання та протидії домашньому насильству, викладеним в ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», якими є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; надання належної уваги до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП, при призначенні стягнення суд, враховує характер правопорушення, особу правопорушника, а також відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.

Таким чином, враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення в межах, установлених у санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 , до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, не відноситься, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ч. 1 ст. 1732, ст. 9, 23, 33, 40-1, 245, 251, 252, 280, 283-285, 294 КУпАП, п. 3 ч. 1 ст. 1, ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн 00 коп

Стягнути з ОСОБА_1 , судовий збір за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Ю.В. Войтенко