Справа № 367/7557/21
Провадження № 3/367/2910/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 суддя Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП України в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

встановив:

07.10.2021 до суду надійшла адміністративна справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 04.10.2021 року о 00 год 19 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме словесно сварився, ображав, чим завдав психологічної травми.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. До суд від ОСОБА_2 надійшла заява, згідно якої вказує про те, що з чоловіком дійшли згоди про не повторення подібної ситуації в майбутньому.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, іншими доказами. При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази, суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення. Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані це дані, які мають зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказуваних фактів. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особо, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, якав чинила насильство в сім`ї.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Cуд звертає увагу на те, що розгляд справи у суді відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто особі, яка притягається до адміністративної відповідальності і суд не має права виходити за межі обвинувачення, яке сформульовано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що відносно своєї дружини ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство.

Суд вважає, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_3 вищевказаних дій.

В протоколі зазначено, що при його складанні свідків не було.

Зі змістом протоколу ОСОБА_3 було ознайомлено та вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить його власноручний підпис.

Водночас, у протоколі про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не вказані наслідки до яких призвело або могли призвести правопорушення, вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та не зазначено про те, що домашнє насильство у виді погроз щодо виселення могло завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому, зі змісту диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Обов`язок довести, що вчинене психологічне насильство могло завдати або завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_3 застосував психологічне насильство, яке могло б завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Крім того, зі змісту диспозиції ч.1 ст.173 -2 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за психологічне насильство, яке здійснюється навмисно, з метою заподіяти потерпілому шкоду її фізичному або психічному здоров`ю.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_3 навмисно вчинив дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Як передбачено ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом не встановлено, що під час вищевказаного конфлікту ОСОБА_3 застосував відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, яке могло б завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, ч.1 ст. 173-2 КУпАП та керуючись ст. 283,284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суддя Л.В. Мерзлий