Справа № 308/1697/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

27.10.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , та його захисника - адвоката Свиди О.Г., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 - адвокат Свида О.Г.,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 травня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судового збору.

Згідно постанови, 14.02.2020 року, о 04.02 год., по вул. Станційна, 7 в м. Ужгород, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі адвокат Свида О.Г. вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що для виявлення наркотичного сп`яніння предметом дослідження може бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, також для дослідження можна використати кров, якщо в досліджуваної особи неможливо взяти інші зразки. Стверджує, що ОСОБА_1 не міг у силу фізіологічних обставин здати сечу, але він не був проти та міг здати кров чи слину, що не бралось до уваги і відразу ж щодо ОСОБА_1 було складено протокол. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та адвоката Свиди О.Г., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№374105, 14.02.2020, о 04 год 02 хв, по вул. Станційна, 7, у м. Ужгород, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. У своїх поясненнях особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказав, що «не відмовлявся від проходження огляду, в туалет не хотів». З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 з його змістом ознайомлений, копію отримав, відомості щодо його особи внесені правильно (а. с. 1).

Поясненнями свідків, громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджуються обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

З розписки ОСОБА_1 , яка міститься у матеріалах справи убачається, що останній зобов`язується залишити свій транспортний засіб марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 на місці зупинки без порушень ПДР.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №744551 від 14.02.2020, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст.126 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

На відеозаписі, який міститься на DVD-диску відображений момент зупинки транспортного засобу за кермом якого перебував ОСОБА_1 , перевірка автомобіля працівниками поліції, також зафіксований факт відмови останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, що було озвучено і в присутності свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду апеляційної скарги, судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення на нього адміністративного стягнення.

Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відсутні, оскільки останні були ознайомлені з їх обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх пояснення є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення, - на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські діяли у межах наданих їм повноважень.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Так, пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція). Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що не бажає проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про дотримання поліцейськими при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення приписів Інструкції та відсутність неправомірних дій з боку поліцейських.

Відповідно до п. п. 2,3 Розділу ІІ Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у працівників поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 , 14.02.2020, на момент зупинки поліцейськими транспортного засобу, мав зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння обличчя, порушену координацію рухів.

З матеріалів справи, зокрема з відеозапису з бодікамер поліцейського убачається, що водій ОСОБА_1 , після зупинки та перевірки працівниками поліції транспортного засобу марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , погодився пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Прибувши до закладу охорони здоров`я, на пропозицію лікаря пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, а саме надати біологічний матеріал у вигляді сечі, ОСОБА_1 зазначив, що не надасть біологічний матеріал (сечу) для проведення лабораторного дослідження у звязку із відсутністю фізіологічної потреби. Жодних даних про те, що ОСОБА_1 пропонував медичним працівникам чи наполягав відібрати у нього аналіз інших біологічних матеріалів (слини або крові) для проведення необхідних досліджень, - у матеріалах справи, у тому числі на відеофайлі, немає. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд визнає безпідставними доводи апелянта про те, що прохання ОСОБА_1 відібрати у нього інші біологічні матеріали для лабораторного дослідження з метою визначення стану наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я працівники медичної установи проігнорували. На переконання апеляційного суду, така поведінка ОСОБА_1 свідчить лише про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не мала наміру проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим працівниками поліції щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд також бере до уваги і те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не оспорюється.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо втрати чинності Законом, відповідно до якого особа, за керування транспортним засобом у стані сп`яніння після 03.07.2020 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП апеляційний суд бере до уваги такі нормативно-правові акти.

Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.

3 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року. Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах.

17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX). У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».

1 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України». Частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Враховуючи вищезазначене та відповідно до положень ч. 5 ст. 94 Конституції України апеляційний суд вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування.

Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали ст. 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

Тому апеляційний суд вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, тобто у редакції до 01 липня 2020.

Апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки відповідно до вказаної норми провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, а у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність виключена зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки, посилена.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог п. 2.5 ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на нього відповідно до ст. ст. 33 - 35 цього ж Кодексу в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку з чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову на законну вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану слід залишити без зміни, а подану представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатом Свидою О. Г. апеляційну скаргу без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, в тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 - адвокат Свида О.Г., залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан