Справа № 428/4821/21
Провадження №3/428/1340/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Бойко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Сєвєродонецького районного управління поліції ГУНП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Сєвєродонецьким МВ УДМС України 20.12.2013, РНОКПП не надано, ФОП бар-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАБ № 637572 від 25.05.2021 року, серії ВАБ № 637631 від 01.06.2021 року, серії ВАБ № 637672 від 16.06.2021 та серії ВАБ № 637673 від 16.06.2021 року, 21 травня 2021 року приблизно о 00-38 годині, 31 травня 2021 року приблизно о 00-30 годині 05 червня 2021 року приблизно о 02-38 годині та 06 червня 2021 року приблизно о 00-43 годині ОСОБА_1 , будучи посадовою особою власником закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 15-в, не виконав вимогу постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а саме не зачинив заклад о 00-00 годині та здійснював обслуговування відвідувачів у вищезазначеному закладі, чим порушив пункт 10 вказаної постанови.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день, час та розгляд адміністративної справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, заяв про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» (Заява N 8371/02) від 26.04.2007 (п.27) «Трух проти України" (заява N 50966/99) від 14 жовтня 2003 року наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, та вжиття всіх заходів щодо унеможливлення порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, з моменту складання протоколу (08.02.2021 року) по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На думку суду неодноразова неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності до суду, яка повинна добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, свідчить про безпідставне умисне затягування справи, нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних та допустимих доказів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення основним доказом про вчинення особою адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до коментованої ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити перелік всіх обов`язкових реквізитів протоколу, і у разі їх відсутності він не має доказового значення. Протокол про адміністративне правопорушення займає провідне місце в числі засобів, за допомогою яких встановлюються фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку посадові особи встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи в його вчиненні та інші обставини, що вказуються у ст. 280 КУпАП і мають значення для правильного вирішення справи. Така позиція законодавця вимагає від посадових осіб, які складають протокол, суворо дотримуватися порядку його оформлення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення це комплексне джерело доказової інформації. Однак, він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Статтею 256 КУпАП закріплено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред`являють спеціальні вимоги.

Слід зазначити, що вищевказані протоколи, а саме:

протокол серії ВАБ № 637572 був складений лише 25 травня 2021 року, тоді як сама подія, згідно матеріалів провадження, відбулася 21 травня 2021 року;

протокол серії ВАБ № 637672 був складений лише 16 червня 2021 року, тоді як сама подія, згідно матеріалів провадження, відбулася 05 червня 2021 року;

протокол серії ВАБ № 637673 був складений лише 16 червня 2021 року, тоді як сама подія, згідно матеріалів провадження, відбулася 06 червня 2021 року, що є порушенням норми ч. 2 ст. 254 КУпАП України, оскільки протокол складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Так, за викладених в протоколах обставин вказано про адміністративні правопорушення, що посягають на порушення правил щодо карантину людей та дії ОСОБА_1 уповноваженими особами Сєвєродонецького районного управління поліції ГУНП в Луганській області кваліфіковані за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Диспозиція вказаної норми передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобам.

Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку про таке:

у випадку виявлення порушень правил щодо карантину людей, допущених у загальнодоступних громадських місцях, відповідальність, за наявності ознак правопорушення, підлягають громадяни, що їх скоїли;

у випадку виявлення порушень правил щодо карантину людей, допущених суб`єктами господарювання, відповідальності, за наявності ознак правопорушення, підлягають власники або керівники даних суб`єктів господарювання.

В Україні є чинним принцип презумпції невинуватості, запроваджений нормами ст. 62 Конституції України. Вказаний принцип презумпції невинуватості стосується здебільшого висунення особі кримінального обвинувачення.

Однак, Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.2005 року у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п. 65 зазначив, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин», визначення, яке також відповідає поняттю «спливу важливі наслідки для стану підозрюваного».

На підтвердження вини ОСОБА_1 надано такі докази:

протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАБ № 637572 від 25.05.2021 року, серії ВАБ № 637631 від 01.06.2021 року, серії ВАБ № 637672 від 16.06.2021 та серії ВАБ № 637673 від 16.06.2021 року;

копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «ТІКДАШ», керівник ОСОБА_1 ; основний вид економічної діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

копію наказу від 24.10.2016 року № 1 про прийняття на роботу, згідно якого згідно Рішення Засновника № 1 від 24.10.2016 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТІКДАШ»;

рапорт та відомості про реєстрацію події від 21.05.2021 року, згідно якого працівник поліції ОСОБА_2 повідомив про порушення карантинних вимог в закладі «Восток»;

копію письмових пояснень ОСОБА_3 про порушення карантинних вимог в закладі «Восток» за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 15-в, до якого 21 травня 2021 року приблизно о 00-37 зайшли 4 дівчини. Кафе-бар працює, співробітників поліції до закладу не впустили, з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » чути музику;

копію рапорту ДОП СДОП Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області Владислава Бойцова, згідно якого 21 травня 2021 року о 00-35 годині в складі екіпажу разом з лейтенантом поліції Гергелем М.О. було виявлено порушення карантинних вимог кафе-баром «Восток», а саме заклад працював після 00-00 годин та туди входили відвідувачі;

рапорт та відомості про реєстрацію події від 31 травня 2021 року, згідно якого ОСОБА_4 повідомив про те, що 31 травня 2021 року о 00-21 годині за адресою: район м. Сєвєродонецьк, вулиця Курчатова, у барі Восток виник конфлікт з працівниками бару, які били його у спину та у голову;

копію заяви ОСОБА_4 з проханням проведення профілактичної роботи з персоналом бару «Восток» у м. Сєвєродонецьк, з якими у нього виник конфлікт у період часу 00-30 по 00-50 годин 31 травня 2021 року;

копію письмових пояснень ОСОБА_4 , згідно яких останній 30 травня 2021 року з 23-00 години по 01-00 годину 31 травня 2021 року він знаходився в барі «Восток» по вул. Новікова в м. Сєвєродонецьку, де о 00-30 годині у нього виник конфлікт зі співробітниками кафе-бару «Восток» з приводу порушення карантинних заходів COVID-19. Внаслідок чого сталася бійка з охороною закладу та після оплати рахунку він залишив заклад;

рапорт та відомості про реєстрацію події від 05.06.2021 року, згідно якого працівник поліції ОСОБА_5 повідомив про порушення карантинних вимог в закладі «Восток», а саме кафе працює о 01-28 годині;

копію письмових пояснень ОСОБА_6 про те, що вона була свідком порушення карантинних вимог закладом «Восток» 05 червня 2021 року приблизно о 02-27 годині, де гучно грала музика та у закладі знаходилось приблизно 25 осіб;

рапорт та відомості про реєстрацію події від 06.06.2021 року, згідно якого працівник поліції ОСОБА_7 повідомив про порушення карантинних вимог в закладі «Восток» о 00-43 годині;

копію рапорту ДОП СДОП Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області Владислава Бойцова, згідно якого 06 червня 2021 року о 00-43 годині екіпажом № 301 разом з майором поліції було виявлено порушення карантинних вимог кафе-баром «Восток», а саме заклад впускав відвідувачів та гучно грала музика;

копію письмових пояснень ОСОБА_8 , згідно яких останній повідомив, що він був свідком як 06 червня 2021 року приблизно о 00-43 годині за адресою: АДРЕСА_2 працював кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 », чим порушувались карантинні вимоги на території України. Працівників поліції до закладу не впускали;

копії рапортів ДОП СДОП Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області Гергеля М.О. про порушення карантинних вимог закладом кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 », складання на власника протоколів за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та направлення для розгляду до Сєвєродонецького міського суду.

Протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАБ № 637572 від 25.05.2021 року, серії ВАБ № 637631 від 01.06.2021 року, серії ВАБ № 637672 від 16.06.2021 та серії ВАБ № 637673 від 16.06.2021 року, складено відносно ОСОБА_1 як на власника закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за порушення ним карантинних заходів під час роботи суб`єктів господарювання після 24-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо).

Проте, під час розгляду справи, встановлено, що до наданих на розгляд суду матеріалів не долучено жодних належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 дійсно є власником закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », є суб`єктом господарювання, до обов`язків якого і входить забезпечення дотримання протиепідемічних заходів у даному закладі, що він наділений будь-якими адміністративно-розпорядчими функціями й повноваженнями в межах вказаного закладу громадського харчування та відповідно несе адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що виключає склад адміністративного самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, що інкримінується ОСОБА_1 .

Також відсутні докази, що підтверджують наявність владно-управлінських (відповідних документів чи він дійсно є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність у закладі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») функцій особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у закладі «Восток» вул. Новікова, 15-в у м. Сєвєродонецьку, адже до протоколів про адміністративні правопорушення надано лише копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «ТІКДАШ», керівник ОСОБА_1 ; основний вид економічної діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та копію наказу від 24.10.2016 року № 1 про прийняття на роботу, згідно якого згідно Рішення Засновника № 1 від 24.10.2016 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТІКДАШ».

Однак, доказів того, що директор ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТІКДАШ» ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність у кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою АДРЕСА_2 , до матеріалів справи не надано.

Крім того, суд критично відноситься до доданих в якості доказів пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , адже не зрозуміло, яким чином і де саме вони були відібрані від вказаних свідків. Можливо, свідки самі були відвідувачами розважального закладу кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 », проте будь-яких доказів, як то фіскальні чеки з вказанням дати та часу обслуговування клієнта закладу, суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що до протоколів про адміністративні правопорушення не надано відеозаписів висвітлених у протоколах подій.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких в передбаченому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (Закон № 530-ІХ від 17.03.2020) Верховна Рада України доповнила Кодекс України про адміністративні правопорушення статтею 44-3 «порушення правил щодо карантину людей».

Отже ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

При цьому, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, вина є обов`язковою умовою адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Протоколом про адміністративне правопорушення фіксуються обставини вчиненого правопорушення, які повинні бути підтверджені іншими доказами і які мають бути долучені до протоколу.

В порушення вимог ст. 251 КУпАП до протоколів про адміністративні правопорушення, на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, уповноваженою особою не було представлено, що свідчить про те, що ДОП СДОП Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області Гергель М.О. поверхнево та формально підійшов до складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Отже, надаючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, з урахуванням того, що доказів щодо здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення не додано, суд робить висновок про відсутність чітких та узгоджених між собою доказів, які б підтверджували обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому суд вважає, що висновок про порушення ОСОБА_1 Правил щодо карантину людей, передбаченого ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» не ґрунтується на встановлених обставинах та не підтверджений належними доказами.

Інших належних та допустимих доказів щодо вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, суду не надано.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено встановлення судом інших обставин адміністративного правопорушення, ніж ті, що зазначені в протоколі, оскільки це б погіршувало становище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

При цьому, всі викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, всупереч положенням ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначені докази в справі про адміністративне правопорушення, надані суду матеріали не містять належних, беззаперечних та достовірних доказів, які б доводили, вину ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». За рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», в розумінні суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, в решті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що факти, які викладені в протоколах про адміністративні правопорушення серії ВАБ № 637572 від 25.05.2021 року, серії ВАБ № 637631 від 01.06.2021 року, серії ВАБ № 637672 від 16.06.2021 та серії ВАБ № 637673 від 16.06.2021 року, не відображають ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та в діях ОСОБА_1 за обставин зазначених в протоколі, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 1, 7, 9, 23, 26, 33-35, 36, 44-3, 247, 268, 278 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 44-3 КУпАП - закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н. В. Бойко