ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1639/21 Справа № 216/4166/21 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Дербіна Д.О. на постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

захисника Дербіна Д.О.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року водій ОСОБА_1 27 червня 2021 року о 19.57 год. у м. Кривому Розі по пр. Поштовому біля буд. 80 керував транспортним засобом «ВАЗ 111740-136-30», р.н. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «Драгер» у присутності двох свідків та у медичному закладі КП «КБЛПД» ДОР», що підтверджується висновком №1059 від 27 червня 2021 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та провадження закрити.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію оскаржуваної постанови правопорушник отримав 28 вересня 2021 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог закону, а саме не зазначено найменування усіх документів, відсутні дані про додання відеозапису. Вказує, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його прав. Зазначає, що в протоколі не зазначено підстави зупинки транспортного засобу та відсутні докази на підтвердження законності такої зупинки. Звертає увагу, що суду не надано довідку про найменування технічного засобу, яким здійснено запис. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складено раніше ніж отримано висновок щодо результатів сп`яніння. Зазначає, що свідки розписались у порожньому шаблоні акту. Звертає увагу, що висновок був складений фельдшером, а не лікарем. Вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на огляд на стан сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 16 вересня 2021 року за відсутності учасників справи. З матеріалів вбачається, що зі змістом оскаржуваної постанови захисник ознайомився 06 жовтня 2021 року, про що свідчить розписка останнього на заяві про надання ознайомлення з матеріалами справи, тоді як апеляційна скарга подана 08 жовтня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що оскаржувана постанова винесена за відсутності учасників справи та зі змістом оскаржуваної постанови захисник ознайомився 06 жовтня 2021 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Ці вимоги судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено два види об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 у присутності двох свідків пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгер, результат огляду 1,16 проміле, з результатами не згоден; тестуванням на алкоголь до протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння становить 1,16 проміле; висновком КП КБЛзНПД від 27 червня 2021 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння; відеозаписом з бодікамери поліцейського; а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Висновок КП КБЛзНПД від 27 червня 2021 року складений та оформлений уповноваженою на те особою, а саме лікарем ОСОБА_2 , відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Доводи захисника про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено найменування усіх документів, що додаються до нього, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду захисником не заперечується факт складання доданих до протоколу про адміністративне правопорушення документів та достовірність зазначених у них відомостей.

При цьому всупереч доводам захисника протокол про адміністративне правопорушення містить відомості як про додання до нього відеозаписів, так і серійні номери технічних засобів, на які здійснювалась фіксація, а саме АЕ00151, АЕ00219, АЕ00236 та Xiaomi.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що міститься підпис останнього, проставлений власноручно.

Будь-яких зауважень щодо змісту протоколу, неправомірних дій працівників поліції, безпідставної зупинки транспортного засобу чи клопотань ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не заявляв, з протоколом ознайомився, про що свідчить підпис останнього у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому як слідує з матеріалів справи, зокрема, рапорту поліцейського, підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була інформація про можливу причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, що відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію.

Об`єктивним доказом належного виконання процедури огляду особи на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, також є відеозапис з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано обставини проведення огляду ОСОБА_1 та складання протоколу про адміністративне правопрушення.

За таких обставин апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказані обставини не спростовані під час апеляційного перегляду належними та допустимими доказами, отже доводи його апеляційної скарги про відсутність вини та порушення поліцейськими Інструкції є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не є підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на те, що положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, не містять вимог щодо його долучення до матеріалів справи.

Що стосується доводів захисника щодо недопустимості протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказу через неправильний час його складання, слід зазначити наступне.

У рішенні у справі Сутяжник проти Росії від 23 липня 2009 року ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.

Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, правовий пуризм на відміну від обставин істотного та непереборного характеру завжди призводить до порушення принципу правової визначеності.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20.

Враховуючи викладене, різниця часу складання протоколу про адміністративне правопорушення з висновком медичного огляду, складеного лікарем КП КБЛзНПД 27 червня 2021 року,не є тією обставиною, яка дає підстави суду визнати протокол недопустимим доказом.

Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів слідує, що 27 червня 2021 року о 20.14 год. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгер та результат огляду 1,16 проміле, що є підставою для складання щощо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також з вказаного відеозапису не можливо підтвердити факт підписання свідками чистих бланків для надання пояснень, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

При цьому з огляду на вимоги ч. 2 ст. 266 КУпАП участь вищезазначених свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не була обов`язковою, оскільки огляд останнього на стан алкогольного сп`яніння проводився поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів відеозапису.

В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Дербіну Д.О. строк апеляційного оскарження постанови Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Дербіна Д.О. залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот