Провадження № 33/824/4695/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Не погоджуючись з такою постановою, 8 жовтня 2021 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Березович О.О. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді позбавлення права керувати транспортними засобами протягом 6 - ти місяців та прийняти нову, якою не притягувати до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Як підставу для скасування постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у відповідній частині посилається на ст. 22, 23, 33, 34 КУпАП

В обгрунтування доводів у апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано малозначність вчиненого адміністративного правопорушення. При винесенні постанови про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців судом першої інстанції не було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Зазначає, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що виявилось у порушенні громадянином ОСОБА_1 правил дорожнього руху, ОСОБА_1 визнає в повному обсязі.

Вказує, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, а тому використовує транспортні засоби у своїй підприємницькій діяльності (підтверджуючі документи надає суду апеляційної інстанції).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник адвокат Березович О. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задовольнити апеляційну скаргу.

Потерпілий ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обґрунтованість судової постанови, якою враховано суспільно небезпечні дії порушника, та відсутність підстав для її скасування.

Вислухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.

Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.

Згідно з п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Судом встановлено, що 26 липня 2021 року о 10 год. 45 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Citroen Jumpy», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Науки, 82 у м. Києві, порушив вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, не обрав безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом «MAN», н.з. НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку про порушення ОСОБА_1 п.13.1 Правил дорожнього руху України, що потягло пошкодження транспортних засобів, а відтак у його діях містяться ознаки правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами та визнано самим ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 визнає в повній мірі свою вину та просить винести постанову, якою не притягувати його до адміністративної відповідальності у виді позбавлення права керування транспортними посилаючись на малозначність вчиненого адміністративного правопорушення відповідно до ст. 22 КУпАП та з урахуванням обставин, передбачених ст. 34 цього кодексу, а саме щире розкаяння винного, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Проте підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення відсутні з урахуванням наступного.

Частиною другою статті 33 КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Однак такі положення, у тому числі наявність обставин, що пом`якшують відповідальність (ст. 34 КУпАП) не застосовуються до випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Не може бути застосовано до порушення, яке є предметом встановлення у цій справі, також положень статті 22 КУпАП, згідно з якою при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, оскільки розгляд та питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності є виключними повноваженнями посадової особи органу Національної поліції, а не суду.

Малозначність, як ознака адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу. Малозначне діяння формально містить ознаки певного діяння, передбаченого КУпАП, але з врахуванням незначного ступеня його суспільної небезпечності не є адміністративним правопорушенням.

Отже, сфера застосування ст. 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу, а не на суд.

Вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, або органу, який розглядає скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень КУпАП.

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у справі №266/3228/16а (постанова К/9901/23406/18 від 31 жовтня 2019 року).

Порушення правил дорожнього руху, перелічених у частині другій статті 124 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Тобто, законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф) або позбавлення права керування транспортним засобом, який підлягає застосуванню до правопорушника в разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що позивачем свою вину визнано, а обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про застосування санкцій, передбачених указаною статтею. При цьому відсутні підстави для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правилами статті 22 КУпАП, чи врахування обставин, що пом`якшують відповідальність за ст. 34 КУпАП, які не застосовуються до випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд також погоджується із обраною судом першої інстанції мірою стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців враховуючи обставини, за яких сталося ДТП.

Так із встановлених судом обставин, які порушником не були спростовані, вбачається, що ОСОБА_1 намагався зупинити інший транспортний засіб, водій якого не пропустив їх при виїзді на залізничний переїзд. Оскільки водій цього транспортного засобу не реагував, ОСОБА_1 виїхав на зустрічну смугу руху, і наздогнавши вказаного водія сприяв, щоб його пасажир ОСОБА_3 розпилив постраждалому у відкрите вікно автомобіля антисептик, що призвело до зіткнення автомобілів.

Таким чином, у діях порушника вбачається наявність умислу, а відтак значного ступеня його суспільної небезпечності.

Ухвалюючи рішення у даній справі суддя першої інстанції розцінював дії водія, а саме те, що останній порушив вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, не обрав безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, як такі, що свідчать про наявність суспільної небезпеки із чим погоджується і апеляційний суд.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана