29.10.2021
Справа № 720/1975/21
Провадження № 3/720/847/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності у зв`язку із тим, що 27 вересня 2021 року о 03 годині 36 хвилин в с. Рингач Чернівецького (колишнього Новоселицького) району Чернівецької області керував автомобілем марки «ВАЗ-21013» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння і на вимогу працівників поліції, відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 27 вересня 2021 року він автомобілем не керував, оскільки чекав в автомобілі разом із друзями на водія, щоб той відвіз їх до дому із святкування дня народження с. Строїнці Чернівецького (колишнього Новоселицького) району Чернівецької області. Оскільки, автомобілем не керував, вважає незаконно складеним відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, а тому просив провадження у справі закрити.

Опитаний свідок ОСОБА_2 пояснив, що вночі 27 вересня 2021 року він разом із друзями перебував на стоянці в с. Строїнці Чернівецького (колишнього Новоселицького) району Чернівецької області в автомобілі ОСОБА_1 , де чекали на тверезого водія. В цей час, до них під`їхали працівники поліції, які запросили ОСОБА_1 для з`ясування питань щодо наявності документів на транспортний засіб. Про обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення йому нічого не відомо.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Вівчар А.Г. звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення за ст. 130 ч. 1 Кодексу України, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, коли останній заперечує даний факт. Крім цього, працівникам поліції не дотримано процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, що має наслідком її недійсність. Так, враховуючи незаконність дій працівників поліції та втрата довіри до них, ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки пройти огляд із застосуванням приладу Драгер, оскільки не керував транспортним засобом та не був впевнений в діях поліцейських, які одночасно скривали від нього відповідальність за такі дії та весь час провокували його на вчинення дій щодо відмови від проходження огляду на місці зупинки із застосуванням приладу Драгер. В той же час, після відмови від проходження огляду на місці за допомогою Драгер, ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Також, виходячи зі змісту протоколу, подія трапилось на автотрасі Н-03 в с. Рингач Чернівецького (колишнього Новоселицького) району. Однак, вказана автодорога через с. Рингач Чернівецького (колишнього Новоселицького) району не проходить, що свідчить про недійсність викладених у протоколі подій.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , доводи захисника та дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП з наступних підстав.

Так, згідно положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності на інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення провини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Викладені у протоколі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, а пояснення (алібі) особи, яка притягується до відповідальності мають бути спростовані матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 130 ч. 1 КУпАП відповідальність особи настає у разі керування особою транспортним засобом в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння або відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння, а згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено як факт керування особою транспортним засобом, так і перебування її в стані алкогольного сп`яніння або відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 224968 був складений 27 вересня 2021 року відносно ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що він керував транспортним засобом та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

До даному протоколу додано акт огляду на стан сп`яніння, направлення на огляд в медичний заклад, копія постанови за ст. 126 ч. 1 КУпАП, письмового пояснення ОСОБА_1 та ДВД диск із відео файлами: ; ; ; .

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП не можна вважати достатніми та допустимими виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_1 заперечує викладені обставини у протоколі щодо керування ним транспортним засобом. В той же час, в порушення вимог ст. 256 КУпАП даний протокол складений у відсутності свідків, які б могли підтвердити або спростувати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом

Слід зазначити, що працівники патрульної поліції наділені широкими повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, однак до суду належних доказів, в тому числі відеозапис керування ОСОБА_1 транспортним засобом надано не було.

Крім того, опитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_3 транспортним засобом не керував, а в той час коли до них під`їхали працівники поліції, вони разом розмовляли в автомобілі на стоянці.

Інших належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в матеріалах справи не має.

Порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015року за №1452/735 (надалі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року (далі Порядком).

Так, згідно ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП, п.7 роз.1 Інструкції, п.п.6,8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п.п. 4, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Аналогічне передбачено п.п. 7, 9 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015року за №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан сп`яніння, проведений із порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Із наявного у справі відеозапису, який згідно закону є обов`язковим для фіксації процедури огляду (відмови від огляду ) на стан алкогольного сп`яніння, вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано поліцейським пройти огляд на місці зупинки із застосуванням приладу Драгер, або поїхати в лікарню для проходження огляду, або відмовитись від проходження огляду на місці зупинки із застосуванням приладу Драгер.

За змістом відеозапису, ОСОБА_1 після відмови на місці від проходження огляду за допомогою приладу Драгер не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а після його відмови проходити огляд на місці зупинки поліцейський повідомив, що буде складений протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за ст.130 ч.1 КУпАП.

Незгода водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки не утворює складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, оскільки наслідок такої незгоди лише зобов`язує поліцейського до процесуальних дій, визначених законом (ч.3 ст.266 КУпАП), які у даному випадку не були поліцейським вчинені.

В матеріалах справи наявне формально виписане направлене ОСОБА_1 для проходження огляду в ЧОНД, яке останньому виходячи із відеозапису не було оголошено та на ньому відсутній підпис самого ОСОБА_1 ..

Крім цього, в вказаному направленні зазначено, що ОСОБА_1 було доставлено до закладу охорони здоров`я для огляду, що не відповідає дійсності.

Викладене є порушенням встановленої законом (ч.3 ст.266 КУпАП, п.7 роз.1 Інструкції,п.6,8 Порядку) процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що має наслідком її недійсність (ч.5 ст.266 КУпАП), а складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП у даному випадку мало місце без дотримання обов`язкових умов, які законом передбачені як підстави для вчинення такої процесуальної дії.

На думку суду недотримання поліцейським положень ст. 266 КУпАП та вищенаведених підзаконних нормативних актів, які регламентують порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, викликає сумнів у справжності обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому є грубим порушенням вимог закону та є безумовною підставою для визнання процедури огляду на стан сп`яніння недійсним, як прямо передбачено ч. 5 ст. 266 КУпАП.

За вказаних обставин, суд не може взяти даний протокол та додані до нього докази за основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Оскільки наявність чи відсутність стану сп`яніння у водія встановлюється лише на підставі огляду, проведеного у відповідності до вимог закону, а відмова ОСОБА_1 від такого огляду визнана недійсною, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена.

Крім цього, винесення відносно ОСОБА_1 постанови за ст. 126 ч. 1 КУпАП не свідчить про вчинення ним правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06 червня 2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

В матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, не має.

Враховуючи наведене, суд, розглядаючи справу на засадах безсторонності та неупередженості, приходить до висновку щодо відсутності підстав витребувати від Управління патрульної поліції в Чернівецькій області додаткові докази за власною ініціативою. Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, додаткові докази до справи не долучила.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, передбачено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09 вересня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15 травня 2018 року у справі «Надточій проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумніві щодо доведеності вини обвинуваченого.

В рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року Європейський суд з прав людини вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Приймаючи до уваги, що сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 слід тлумачити на його користь, із урахуванням порушень при оформленні й складанні протоколу про адміністративне правопорушення, вважаю, що викладені у протоколі обставини щодо його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не знайшло свого підтвердження, а тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена, у зв`язку із чим провадження по справі слід закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 62, 129 Конституції України, ст.ст. 9, 130 ч. 1, 247 п. 1, 266, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.