Справа № 148/1700/21
Провадження № 33/801/807/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретарів судового засідання Очеретної М.Ю., Ліннік Я.С., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Третякова Петра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126, частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 126, частиною першою статті 130 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 454 грн.

У постанові суду зазначено, що 06.09.2021 о 22:50 водій ОСОБА_1 , в с. Мазурівка Тульчинського району по вул. Дружби керував мопедом «Сузукі» б/н в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою алкотесту DRAGER 6810, який показав вмість алкоголю 0,31%.

06.09.2021 о 22:50 водій ОСОБА_1 в с. Мазурівка Тульчинського району по вул. Дружби керував мопедом «Сузукі» б/н без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, адвокат Третяков П.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених частиною другою статті 126, частиною першою статті 130 КУпАП із застосуванням до нього заходу впливу відповідно до статті 24-1 КУпАП у виді передачі неповнолітнього під нагляд його матері.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Третяков П.М. посилається на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд не врахував пом`якшуючі обставини, зокрема те, що правопорушник є неповнолітнім, позитивно характеризується, внаслідок його дій шкоди не завдано, що відповідно надає суду можливість застосувати положення статті 24-1 КУпАП, однак суд безпідставно визначив адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Також, скаржником в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання адвоката про отримання від Служби у справах дітей висновку про доцільність передачі неповнолітнього правопорушника під нагляд матері.

Крім того, місцевим судом не в повній мірі розглянуто клопотання матері правопорушника про передачу неповнолітнього сина під її нагляд та не враховано ту обставину, що в сім`ї є ще одна неповнолітня дитина, і тому накладення стягнення у вигляді штрафу призведе до негативних змін у матеріальному стані сім`ї.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , його законний представник ОСОБА_2 та захисник - адвокат Третяков П.М., апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави та надали відповідні пояснення.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, його законного представника, які просять задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, доводи захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №463296, 06.09.2021 о 22:55 водій ОСОБА_1 , в с. Мазурівка Тульчинського району по вул. Дружби керував мопедом «Сузукі» б/н в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою алкотесту DRAGER 6810, який показав вмість алкоголю 0,31%, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №099136, 06.09.2021 о 22:55 водій ОСОБА_1 в с. Мазурівка Тульчинського району по вул. Дружби керував мопедом «Сузукі» б/н без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною другою статті 126 КУпАП.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 126, частиною першою статті 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних й перевірених судом доказів, що ніким не оспорюється.

Що стосується доводів скаржника про порушення судом першої інстанції вимог статті 24-1 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови, то вказані доводи є безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 12 КУпАП передбачено, що адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Відповідно до вимог статті 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

В той же час, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121-127, 130, статтею 139, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто останньому, станом на 06.09.2021 - дату вчинення адміністративних правопорушень, виповнилось сімнадцять років, відповідно останній підлягає адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам статті 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Так, судом першої інстанції враховано, що правопорушення вчинено неповнолітньою особою, прийнято до уваги особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також враховано характер вчиненого правопорушення, який пов`язаний із необхідністю забезпечення безпеки дорожнього руху.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного стягнення, при розгляді апеляційної скарги здобуто не було, а обставини на які покликається скаржник, як невраховані судом першої інстанції, зокрема те, що не було в повному обсязі розглянуто клопотання матері правопорушника про передачу сина під її нагляд, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції було розглянуто вказане клопотання, і в його задоволенні було відмовлено. При цьому, судом першої інстанції акцентовано увагу на тому, що керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та відповідно у такому стані водій є загрозою для життя та здоров`я інших осіб.

Щодо посилань скаржника на позитивну характеристику ОСОБА_1 по місцю проживання та за місцем навчання, наявність у сім`ї ще однієї неповнолітньої дитини, відсутність негативних наслідків від вчиненого правопорушення, то вказані обставини не є безумовними підставами для застосування при призначенні стягнення положень статті 24-1 КУпАП.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд при застосуванні зазначених заходів впливу повинен виходити з буквального змісту заходу, що застосовується судом виходячи з загальних засад права та з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника.

В даному випадку передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний і належним чином контроль за його поведінкою.

Отже, апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 289, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Третякова Петра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В. В. Оніщук