Справа № 303/7078/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
03.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 грудня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
Стягнуто з ОСОБА_1 суму - 420,40 (чотириста двадцять гривень 40 копійок) гривень судового збору.
Згідно постанови, ОСОБА_1 , 18.11.2020 на а/д Н-09, у с. В. Коропець (біля АЗС «БРСМ»), будучи водієм маршрутного таксі, здійснював регулярні перевезення пасажирів сполученням «Зубівка - Мукачево», у кількості, що є більшою від кількості місць для сидіння, передбачених конструкцією т/з, чим порушив вимоги передбачені п. п. 9 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Посилається на те, що із протоколу про адміністративне правопорушення суть адміністративного правопорушення не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, що в протоколі не вказано час вчинення правопорушення та додано до протоколу пояснення написане від імені ОСОБА_1 , хоча жодних пояснень він не надавав, а адреса проживання зазначена тільки частково, без назви вулиці на якій він проживає і зареєстрований. Стверджує, що є єдиним годувальником у сім`ї, заробітна плата майже відповідає розміру мінімальної заробітної плати, дружина втратила роботу та перебуває на обліку як безробітна, має на утриманні трьох дітей, двоє старших дітей навчаються в коледжі на платній основі, і штраф, визначений судом, є непідйомним. Щодо пропуску строку вказує на те, що про час і місце розгляду він не був повідомлений, а про наявність оскаржуваної постанови дізнався 18.01.2021. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що пропущений на оскарження судового рішення строк підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи й від нього не надходило заяв про розгляд справи без участі апелянта.
Доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд задовольняє з огляду на такі обставини.
З оскаржуваної постанови убачається, що розгляд судової справи відбувся 07 грудня 2020 року без участі ОСОБА_1 . Матеріалами справи підтверджено, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 18.01.2021, про що свідчить відповідна розписка апелянта. У зв`язку з цим, викладені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи про те, що ОСОБА_1 ознайомився зі змістом оскаржуваної постанови занадто пізно, є не спростованими, а тому заслуговують на увагу.
Отже, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Водночас, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченим ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, згідно з матеріалами справи, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №050933 від 18 листопада 2020 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , 18.11.2020, керуючи автобусом, на а/д Н-09, в с. В. Коропець (біля АЗС «БРСМ»), будучи водієм маршрутного таксі, здійснював регулярні перевезення пасажирів сполученням «Зубівка - Мукачево», у кількості, що є більшою від кількості місць для сидіння, передбачених конструкцією т/з, чим порушив вимоги п. п. 9 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року. Підписи ОСОБА_1 у протоколі свідчать про те, що останній погоджується зі змістом документу, копію його отримав.
З пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 убачається, що останній працює водієм на маршрутному таксі у напрямку с. Зубівка м. Мукачево. ОСОБА_1 підтвердив те, що 18.11.2020, приблизно о 07 год 40 хв, на маршрутному таксі марки «ПАЗ», здійснював перевезення людей із села Зубівка у м. Мукачево. Згідно з поясненнями, у с. Коропець водія ОСОБА_1 зупинили працівники поліції, які виявили порушення, що стали підставою для складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, а саме те, що водій перевозив більше пасажирів, ніж передбачено технічною характеристикою транспортного засобу. Наявні у поясненнях підписи ОСОБА_1 свідчать про те, що сумніви у їх достовірності та правдивості відсутні.
Фотокарткою, яка міститься у матеріалах справи, підтверджується факт зупинки та перевірки документів та огляду транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 . З фотографії також убачається, що у салоні автобусу перебувають пасажири у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_2 та Котубей М. були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП; що в них були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації вищевказаних документів, і що вони зацікавлені у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ст. 44-3КУпАП.
Так, ст. 44-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Відповідно до вимог статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за які передбачена диспозицією ст.44-3 КУпАП.
Так, Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року (зі змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 грудня 2020 року на території у тому числі і Закарпатської області карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» п. п. 2 п.11 Постанови КМУ від 22 липня 2020 року за № 641 передбачено, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Положення вказаної Постанови доведені до відома населення у встановленому законом порядку.
Відповідно до рішення Державної комісії з питань ТЕБ від 23 вересня 2020 року №39, на території окремих міст та районів Закарпатської області встановлений «помаранчевий" рівень епідемічної небезпеки. Мукачівський район, на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, внесено до переліку районів «помаранчевої» зони, відповідно до якої встановлена заборона на регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у своїх поясненнях не заперечує той факт, що, будучи водієм маршрутного таксі та здійснюючи регулярні перевезення пасажирів, у день, вказаний у протоколі, перевозив пасажирів у кількості, що перевищувала кількість місць для сидіння. Це підтверджується фотокарткою, яка міститься у матеріалах справи, з якої убачається, що в салоні автотранспорту перебувають не тільки пасажири, які займають місця для сидіння, а ті, які стоять.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив правила, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.
Апеляційний суд не визнає слушними доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП і вважає, що матеріали справи містять достатньо достовірних та належних доказів, які у своїй сукупності підтверджують, що сумнівів у правильності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення немає.
Посилаючись на зміст протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказує, що суть правопорушення не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП. Ці доводи апеляційний суд визнає такими, що не впливають на висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП з огляду на таке.
Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд зазначає, що на момент оформлення протоколу ОСОБА_1 своїми підписами засвідчив, що зміст документу є правильним, жодних зауважень щодо відомостей, які зазначені у протоколі, немає. Крім того, у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 визнав факт порушення ним правил карантину, зокрема те, що на маршрутному таксі марки «ПАЗ», здійснював перевезення людей з села Зубівка у м. Мукачево. Згідно з поясненнями ОСОБА_1 , підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення було саме те, що у салоні автобусу кількість пасажирів була більшою, ніж передбачено технічною характеристикою транспортного засобу. Апеляційний суд звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду не встановлено жодних фактів примусу чи незаконних методів з боку працівників поліції щодо ОСОБА_1 які би призвели до підписання протоколу та надання працівникам поліції письмових пояснень, якими він фактично визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та приписам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, оскільки, на думку апелянта, протокол не містить посилань на покази свідків; у документі відсутні відомості щодо адреси проживання ОСОБА_1 ; немає відомостей про технічну характеристику транспортного засобу та кількість пасажирів у автобусі. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на відсутність невідповідності протоколу приписам вищевказаної статті та Інструкції, позаяк у документі, окрім іншого, зазначені місце і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення; інші відомості, які необхідні для вирішення справи. Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд бере до уваги те, що сукупність доказів, які є належними та достатніми, підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП. Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 у підтвердження вищевказаних доводів, зазначених у апеляційній скарзі, не надав жодних доказів, які свідчать про його невинуватість.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення.
Доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про те, що у матеріалах справи відсутні відомості про встановлену кількість пасажирів, які перебували на той момент в автобусі, - на переконання апеляційного суду ці твердження не впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки відповідальність передбачена за здійснення перевезення пасажирів у кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, тоді як апеляційним судом встановлено, що очевидним є конкретно факт перевезення водієм ОСОБА_1 пасажирів понад норму. З чим апелянт у своїх письмових поясненнях, власне, й погодився. Апеляційний суд наголошує, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо знехтував установленими вищезазначеними правилами.
Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що призначене судом адміністративне стягнення є непосильним для апелянта, який наголошує, що він - єдиний годувальник у родині, а його матеріальне становище наразі скрутне. При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, судом першої інстанції були дотримані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд відхиляє ці доводи апелянта, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими у справі доказами. Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому висновок місцевого суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП є законним та обґрунтованим.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2020 щодо ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан