ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/421/21 Справа № 705/1036/21 Категорія: ч.1 ст.172-6 КУпАПГоловуючий у І інстанції Піньковський Р.В. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю прокурора Гречаника Р.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисника Маргаряна А.Д., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої начальником відділу «Катеринопільське бюро правової допомоги» Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП , -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №83/2021 від 23.02.2021, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу «Катеринопільське бюро правової допомоги» Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», приміткою до ст.172-6 КУпАП, в порушення вимог ч.1 ст.45 даного Закону, без поважних причин несвоєчасно подала до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2019 рік, а саме, 02.06.2020, тоді як необхідно до 01.06.2020, чим вчинила адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Вважає оскаржувану постанову протиправною, постановлену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування фактичних обставин справи та належної оцінки доказів.

В апеляційній скарзі посилається на те, що склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, зокрема, умисне несвоєчасне подання електронної декларації. Прокурором не доведено наявність у неї умисної форми вини щодо несвоєчасного, поза межами граничного строку, без поважних причин неподання декларації. Тоді як у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що вона мала намір приховати свої доходи за 2019 рік чи з інших корисливих мотивів несвоєчасно подати декларацію. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що вона мала намір приховати свої доходи за 2019 рік чи з інших корисливих мотивів несвоєчасно подати декларацію.

Звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та в суді неможливість подання декларації раніше 02.06.2020 вона пояснила технічними несправностями в роботі сайту НАЗК. Зазначені обставини стороною обвинувачення неперевірені, натомість до матеріалів справи безпідставно долучена копія відповіді НАЗК №71-03/85576/19 від 21.12.2019. Тоді як судом взята до уваги роздруківка із сайту ЄДРД щодо поданих нею декларацій та щодо послідовності її дій, як користувача, за період з 01.01.2020 по 08.07.2020, свідчить лише про те, що вона не могла зайти в Реєстр раніше 02.06.2020. При цьому, відсутність технічних збоїв у роботі Реєстру у 2020 році стороною обвинувачення не доведено.

Вважає, що не може бути визнаний належним доказом її вини у даній справі протокол про адміністративне правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували її вину, тоді як копія посадової інструкції, характеристика, копія наказу про звільнення, не підтверджують наявність умислу на несвоєчасну подачу декларації та не доводять корисливого чи іншого особистого мотиву, а тому не є доказами вчинення нею інкримінованого правопорушення.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думки ОСОБА_1 та її захисника Маргаряна А.Д., які були присутні в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Христинівським районним судом Черкаської області про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови отримала в суді першої інстанції 21.09.2021, тоді як апеляційна скарга нею подана до суду 28.09.2021, з чого слідує, що апелянтом не пропущений строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суд, суд першої інстанції в повному обсязі не дотримався вимог ст.ст.7, 245, 252, 280 КУпАП, що потягло прийняття помилкового рішення про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Згідно диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приписами статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено коло осіб, на яких поширює свою дію цей Закон, зокрема підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону передбачено його розповсюдження на посадових осіб юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини 1 цієї статті.

Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, у тому числі за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону, суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19)» розділ ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» доповнено п.21, та встановлено, що декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до ст.45 Закону подаються до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Із матеріалів справи вбачається, що з 03.08.2016 ОСОБА_1 працювала у відділі «Катеринопільське бюро правової допомоги» Уманського МЦ з надання БВПД.

Оперуповноважений УСР в Черкаській області ДСР НП України Терновський О.О. складаючи відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення від 23.02.2021 зазначав, що остання без поважних причин несвоєчасно подала декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2019 рік, подавши її 02.06.2020.

Тоді як згідно даних публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала декларацію (щорічну) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування 02.06.2020.

Відповідно наказу № 56-К від 27.11.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу «Катеринопільське бюро правової допомоги» Уманського МЦ з надання БВПД (а.с.78).

В свою чергу вважаю за необхідне зазначити, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, заслуговують на увагу доводи сторони захисту з посиланням на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 02.06.2021 несвоєчасно подала декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, яка є відмінною від щорічної декларації за 2019 рік, а тому йдеться про різні види декларації.

Разом з тим з протоколу щодо ОСОБА_1 вбачається, що вона без поважних причин несвоєчасно подала декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2019 рік, подавши її 02.06.2020, тоді як остання звільнилася з займаної нею посади 27.11.2021.

На зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, що перешкодило суду прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі.

Крім того, місцевий суд, розглядаючи дану справу, не зазначив в оскаржуваному рішенні, що саме судом встановлено при кваліфікації дій ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення. Натомість у оскаржуваній постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 чим вчинила адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП. Тоді як в своїй постанові вказав, що судом встановлено, що згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті НАЗК, в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію після звільнення ОСОБА_1 подала 02.06.2020.

З чого слідує, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення на вищезазначені обставини не звернув уваги, підійшовши формально до розгляду справи, в зв`язку із чим прийшовши помилкового висновку визнавши ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Крім того, відповідно до письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 під час складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення від 23.02.2021 року, нею було вжито всі заходи для подання декларації, однак через технічні проблеми з сервером НАЗК це вдалося зробити лише 2 червня.

Яка під час розгляду справи також зазначала, що не мала жодного умислу на приховування будь-яких відомостей, що зазначені в декларації.

Разом з тим, положеннями ст.10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що матеріалами справи не встановлено факту несвоєчасного подання ОСОБА_1 саме без поважних причин, декларації у встановлений законом строк, що її дії щодо несвоєчасного подання декларації були умисними, тобто коли вона усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки, бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Отже, відсутня суб`єктивна сторона даного правопорушення, яка є обов`язковою складовою будь-якого правопорушення.

Також матеріали справи не містять будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про спричинення чи настання можливості спричинення безпосередньо ОСОБА_1 шкоди чи порушення інтересів держави, громади або окремої особи, або ж наявність у неї особистого корисливого інтересу при подачі декларації поза межами граничного строку, а саме на другий день.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд бере до уваги, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 (справа №1-27/2010).

Зазначене вище, також підтверджується і положеннями ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до яких під корупцією слід розуміти використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Отже, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник давали аналогічні пояснення, які апеляційний суд визнає послідовними, незмінними, логічними та категоричними, залишились без відповідної оцінки суду першої інстанції.

Крім того, необхідно зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

В той же час, а ні протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а ні оскаржувана постанова суду, не містять жодного доказу та жодного обґрунтування наявності умислу ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП. Не надано таких доказів і прокурорами в ході судового розгляду справи.

Враховуючи наведене, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання відповідної декларації, а також які б спростовували доводи сторони захисту про поважність причин несвоєчасного подання декларації, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги в цій частині і виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї - закриттю, у відповідності до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 -6 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба