ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 Справа №607/17625/21

Провадження № 3/607/7751/2021

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Делікатна Л.В., розглянувши в м. Тернополі матеріали, які надійшли із Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку Українки, пенсіонерку, зареєстровану та проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №477714 від 28 вересня 2021 року, громадянка ОСОБА_1 в період часу з 11 год. 00 хв. 27 вересня 2021 року по 06 год. 00 хв. 28 вересня 2021 року, перебуваючи за місцем спільного проживання АДРЕСА_1 вчинила стовно своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство психологічного та економічного характеру, а саме: чинила моральний та психологічний тиск, при цьому поламала двері до туалету даної квартири, знявши фанеру, що закривала вікно даних дверей, чим обмежила її можливість користуватися даним туалетом, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Крім цього, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №477946 від 08 вересня 2021 року, громадянка ОСОБА_1 в період часу з 11 год. 00 хв 27 вересня 2021 року по 06 год. 00 хв. 28 вересня 2021 року, перебуваючи за місцем спільного проживання АДРЕСА_1 вчинила щодо своєї дочки ОСОБА_2 домашнє насильство в присутності дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які у даному випадку є дітьми, які постраждали від домашнього насильства, оскільки стали очевидцями вищевказаного домашнього насильства. Відповідно до пп.2 п.1 ст. 1 Розділу 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Приймаючи до уваги факт, що в провадженні судді знаходиться дві справи відносно ОСОБА_1 , які кваліфікуються за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вважаю, що відповідно ст. 36 КУпАП, вони мають бути об`єднані в одне провадження та їм слід присвоїти номер справи №607/17625/21 (провадження 3/607/7751/2021).

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих їй правопорушень не визнала та пояснила, що домашнього насильства відносно ОСОБА_2 в присутності дітей вона не вчиняла. Крім цього зазначила, що з дочкою ОСОБА_2 вона перебувають у недоброзичливих стосунках, між ними часто виникають конфлікти побутового характеру, пов`язані із квартирою. Скло в туалеті розбив зять ОСОБА_5 , коли закрив її, ОСОБА_1 , в туалеті, погрожував їй, вчиняв психологічне насильство. Після цього, зять замість скла поставив у дверях фанеру. Оскільки в приміщенні туалету відсутнє освітлення, вона, ОСОБА_1 , зробила у вставленій фанері невеликий отвір, з метою потрапляння світла. ОСОБА_6 вказала, що жодного правопорушення, які зазначені у протоколах серії ВАБ №477714, серії ВАБ №477946 не вчиняла, а тому просить закрити провадження у даній справі. Також, вона повністю підтримала надані нею письмові пояснення від 28 вересня 2021 року уточнивши, що вона фанеру з дверей туалету не знімала.

Представник ОСОБА_1 адвокат Істеревич А.З. в судовому засіданні підтримав пояснення ОСОБА_1 та вважає, що провадження у справі підлягає до закриття.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні 26 жовтня 2021 року суду пояснила, що 27 вересня 2021 року близько 11 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , її мати ОСОБА_1 пробила ножем двері в туалет, зробивши отвір у фанері. В подальшому близько 18 год. 00 хв. закрилася в середині туалету та продовжила виламувати двері, зокрема збільшувати ножем отвір в фанері. Після цього, вона, ОСОБА_2 викликала поліцію.

Крім цього, ОСОБА_2 повністю підтримала свої письмові пояснення, які знаходяться в матеріалах справи від 27 та 28 вересня 2021 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що зі слів матері ОСОБА_1 потерпіла ОСОБА_2 та діти потерпілої ображають її матір. Однак, 27 вересня 2021 року на місці події за адресою АДРЕСА_1 під час конфлікту матері з ОСОБА_2 вона присутня не була.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до відповідальності, її захисника, потерпілої та свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Дії ОСОБА_1 кваліфікуються за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, згідно якої настає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дає наступне визначення домашнього насильства - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Домашнє насильство - це один з різновидів насильства. Воно відрізняється від інших проявів (на вулиці, під час військових дій, під час конфлікту, в колективах тощо) тим, що коїться близькими один до одного людьми (родичами або членами сім`ї), які мають тісні стосунки - кровні, емоційні, шлюбні, інтимні, господарські та які пов`язані між собою. Таким чином, попередження та протидія домашньому насильству, а також надання допомоги постраждалим ускладняються саме тим, що це правопорушення стосується близьких людей.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

До матеріалів не долучено будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 дійсно вчиняла будь-які дії психологічного чи економічного характеру, пов`язані з домашнім насильством.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини».

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, особою, яка складала протоколи серії ДПР18 №717552, серії ВАБ №477946 від 28 вересня 2021 року, в якості доказів долучено:

- електронні рапорти, відповідно до яких було здійснено повідомлення на лінію «102» ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 її матір - ОСОБА_1 пошкодила двері в туалет та висловлювалася нецензурною лексикою;

- заяву та письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 27 вересня 2021 року, заяву та письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 28 вересня 2021 року, в яких описано обставини конфлікту між нею та її матір`ю ОСОБА_1 , який мав місце з 27 вересня 2021 року по 28 вересня 2021 року;

- письмові поясненням ОСОБА_5 від 27 та 28 вересня 2021 року, які є аналогічні з письмовими пояснення потерпілої ОСОБА_2 .

Саме на ОСОБА_5 . ОСОБА_1 вказує, як на особу, яка розпочала конфлікт та пошкодила двері в туалет і який є чоловіком потерпілої.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

В матеріалах справи, окрім пояснень потерпілої ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які являється зацікавленими особами, відсутні будь-які інші докази вчинення ОСОБА_1 правопорушень за ч.1 ст.173-2 КУпАП, тому їх недостатньо для висновку про винуватість ОСОБА_1 .

Суд також зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, чи докази, які б підтверджували пошкодження дверей ОСОБА_1 , остання навпаки вказує, що ці двері поламав ОСОБА_5 . Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обмеження прав інших осіб після пошкодження дверей, що б давало можливість віднести зазначені дії до економічного насильства.

Виходячи з вищезазначеного, жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи не містять.

Таким чином, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє спростувати сумніви у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій, які зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення.

Так, ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно із п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу, з якого вбачалося б, що ОСОБА_1 в період часу з 11 год. 00 хв. 27 вересня 2021 року по 06 год. 00 хв. 28 вересня 2021 року вчиняла домашнє насильство щодо своєї дочки ОСОБА_2 , в присутності неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим провадження в даній справі підлягає закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 36, 173-2, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати справи відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП №607/17625/21 (провадження 3/607/7751/2021) та №607/17628/21 (провадження 3/607/7753/2020) в одне провадження, присвоївши об`єднаним справам №607/17625/21 (провадження 3/607/7751/2021).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяЛ. В. Делікатна