ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/558/21 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 та її захисника Авдєєнка В.В.,

потерпілого ОСОБА_2 та його захисника Боднар О.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 06 липня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 06 липня 2021 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 07 червня 2021 р, направленого для розгляду до Тернопільського міськрайонного суду, ОСОБА_1 07.06.2021 року близько 07.50 год. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство економічного характеру стосовно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме не впустила у помешкання де він прописаний: АДРЕСА_1 , обмеження у праві користуванні, чим могла бути завдана матеріальна шкода гр. ОСОБА_2 , чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що доказами по справі не підтверджено, що дії ОСОБА_1 мали ознаки домашнього насильства, адміністративна відповідальність за яке передбачена ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову Тернопільського міськрайонного суду від 06.07.2021 року відносно ОСОБА_1 незаконною, та такою, яка винесена з порушенням норм матеріального права.

На думку апелянта, місцевий суд безпідставно аргументував своє рішення про відсутність в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення існуванням спору з приводу житла. Стверджує, що ці два явища не є взаємовиключними.

Вказує, що суд першої інстанції не надав достатньої оцінки тому, що ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі за адресою АДРЕСА_1 і має право вільного користування таким житлом.

Вважає, що у діях ОСОБА_1 , що мали місце 07.06.2021 року, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції від 06.07.2021 року та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Одночасно ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин, так як копію постанови суду від 06.07.2021 було отримано його представником лише 08.09.2021 року, що підтверджується копією журналу видачі судових рішень.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймав.

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

В матеріалах справи відсутні відомості про направлення копії судового рішення, постановленого 06 липня 2021 року, ОСОБА_2 .

Натомість, відповідно до заяви про видачу копії постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що копію судового ОСОБА_4 отримав 20.09.2021 року. (а. с.32)

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_2 поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.

Як слідує з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2021 року суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, мотиву своє рішення тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживають, не ведуть спільне господарство і між ними має місце спір з приводу житла за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, таке рішення місцевого суду не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення насильства в сім`ї це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За змістом вказаного Закону визначення домашнього насильства має широкий елементний склад, який може проявлятися в різних комбінаціях дій і навіть бездіяльності.

Одним з проявів домашнього насильства є економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг із лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення від 07 червня 2021 р серії ВАБ № 474114, що ОСОБА_1 07.06.2021 року близько 07.50 год. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , не впустила у помешкання за адресою АДРЕСА_1 свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , де він прописаний, обмеживши його таким чином у праві користування житлом.

Матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_2 ..

ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 .

З пояснень ОСОБА_2 , наявних в матеріалах справи та наданих в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 самовільно змінила замки вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_2 , власником якої він є.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала факту заміни замків у вищевказаній квартирі, а також зазначила, що у неї та її колишнього чоловіка ОСОБА_2 існує спір щодо вказаного житла.

Доводи ОСОБА_1 та її захисника про те, що ОСОБА_2 вибув на проживання в інше жиле приміщення і тому відповідно до ст.107 ЖК України втратив право на проживання у квартирі АДРЕСА_2 , де вона змінила замки, є непереконливі, з огляду на наступне.

Стаття 107 ЖК України регулює порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про державну реєстрацією прав, виданого ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації 27.05.2011 року.

Окрім того, згідно приписів зазначеної правової норми договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. Проте, судом встановлено, що в даному випадку ОСОБА_2 не вибував з квартири АДРЕСА_2 саме на постійне проживання до іншого жилого приміщення, а тимчасово орендував інше житло, маючи намір і в подальшому проживати у вищевказаній квартирі.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 є ознаки домашнього насильства економічного характеру, оскільки вона умисно та свідомо не впускала свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 до помешкання в якому він зареєстрований та має право на проживання і тим самим позбавляла його права на житло.

Наявність у даному випадку цивільного спору між колишнім подружжям щодо житлового приміщення не впливає на юридичну оцінку дій ОСОБА_1 , як домашнього насильства економічного характеру, оскільки її дії, зміст яких наведено у протоколі про адмінправопорушення, носили умисний характер і були спрямовані на перешкоджання користування ОСОБА_2 житлом, в якому він зареєстрований, а також повністю узгоджуються з диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП та нормами Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Таким чином, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2021 року необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Оскільки правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинено ОСОБА_1 07 червня 2021 року, наданий час закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП і тому провадження в адміністративній справі слід закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду від 06.07.2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2021 року, якою закрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя