КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/4193/2021 Постанова винесена суддею Рибаком М.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю захисника Єрмоленка Є.В., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

Згідно з постановою, за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, суд встановив, що 17 березня 2021 року о 14 год. 50 хв. по вул. О. Довженка, 2 в м. Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Yamaha», б/н, з ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням встановленої процедури, просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що участі у розгляді справи він не приймав, у зв`язку з неналежним повідомленням його про розгляд справи, і у матеріалах справи відсутнє підтвердження його належного повідомлення, оскільки наявна у матеріалах справи повістка про виклик до суду від 28.04.2021 року направлялась за адресою: АДРЕСА_1 , взагалі без зазначення номера квартири, а, згідно з довідкою про реєстрацію, його місцем проживання станом на час розгляду справи була квартира номер АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим відповідно до статусу відстеження таке відправлення і не було йому вручене.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення також не зазначена адреса його місця проживання, що свідчить про неналежне оформлення такого протоколу та про не встановлення особи, відносно якої складається протокол.

Разом з тим, факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є самостійною підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною та такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, його було позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Крім того, вказує на те, що місцевий суд при розгляді даної справи належним чином не дотримався вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, оскільки, приймаючи рішення про його винуватість у вказаному правопорушенні, формально послався на матеріали адміністративної справи, зокрема на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення двох свідків та на частину відеозапису з нагрудної камери поліцейського, визнавши їх достатніми для висновку по суті правопорушення, проте не звернув увагу на фактичні обставини справи та не перевірив їх доказами.

Між тим, матеріали справи не містять доказів складання протоколу про адміністративне правопорушення у присутності саме двох свідків у медичному закладі, а також того, що патрульними було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування, та, що огляд на місці зупинки проводився. А з відеозапису, який є змонтованим, оскільки взагалі не відображає його повного діалогу з патрульним, вбачається, що патрульний пропонує йому пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога.

У зв`язку з тим, що саме в цей час його мати знаходилась на лікуванні з важким станом із діагнозом Сovid-19, що підтверджується лікарняним та довідкою, він відмовився від проходження огляду у лікаря, маючи на увазі, що такий огляд може відбутися на місці зупинки, крім того з урахуванням того, що вдома знаходилась хвора мати, а він направляється за ліками, він не мав бажання їхати до лікаря та мав можливість пройти огляд на місці, однак поліцейський взагалі не проводив жодного огляду його стану. Даних обставин місцевий суд не взяв до уваги та дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, яка встановлює, що такий огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, і такий огляд, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Крім того, відеозапис не містить даних, що він був оглянутий поліцейським місці зупинкита у нього було виявлено ознаки алкогольного або наркотичного сп`яніння, а підписи свідків не підтверджують таких обставин, оскільки вони були очевидцями лише того, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у лікувальному закладі у лікаря нарколога, тому зазначення про наявність таких ознак у протоколі є безпідставним.

Немає відомостей і про те, що він відмовився від такого огляду, в повній мірі розуміючи обставини, що відбуваються, оскільки в силу свого віку він не в повній мірі орієнтується щодо порушень, за яких працівниками поліції складаються протоколи, а працівники поліції скористувались не досконалим знанням особи ситуації, що сталася.

Також матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного поліцейським у відповідності до додатку 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, та відомостей, що працівник поліції роз`яснив йому його права і обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Таким чином, з урахуванням того, що проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я лише у випадку відмови водія від проходження огляду з використанням спеціальних технічних засобів або незгоди з його результатами, склад адміністративного правопорушення відсутній і матеріалами справи не доведено його вину у скоєнні даного адміністративного правопорушення.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що він не був присутнім при розгляді справи через неналежне його повідомлення про судові засідання, а про наявність оскаржуваної постанови випадково дізналась його мати, копію якої його адвокат отримав лише 05.08.2021 року, однак, в силу того, що він проходить військову службу, він не має можливості подати своєчасно апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Єрмоленка Є.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, самим ОСОБА_1 - без будь-яких зауважень, в тому числі і з приводу місця його проживання, яке встановлювалося з його слів, адже в паспорті громадянина України, з якого встановлювалась особа ОСОБА_1 , такі відомості відсутні і таке могло бути встановлено виключно з додатку до паспорту громадянина України - Довідки про реєстрацію місця проживання особи за умови її надання, та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_1 під час спілкування, ознаки наркотичного сп`яніння, працівник поліції у присутності двох свідків запропонував йому пройти огляд у лікаря-нарколога в медичній установі, на що ОСОБА_1 категорично відмовився, не зазначаючи причин такої відмови, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

А тому пояснення ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та захисникаЄрмоленка Є.В. під час апеляційного розгляду про те, що через хворобу матері на Сovid-19, яка перебувала у важкому стані, що підтверджується медичною документацією, ОСОБА_1 , був вимушений їхати в аптеку за ліками для неї, тобто діяв у стані крайньої необхідності, та не розуміючи в силу свого віку наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження огляду у лікаря, маючи на увазі, що такий огляд може відбутися на місці зупинки транспортного засобу, однак працівники поліції в порушення вимог Інструкції такий огляд йому не пропонували та його не провели, а одразу ж запропонували пройти огляд у лікаря, судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання ОСОБА_1 ухилитися від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При цьому, доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та захисникаЄрмоленка Є.В. під час апеляційного розгляду про те, що було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, оскільки працівник поліції не проводив огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а одразу ж запропонував проходження огляду у лікаря, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 12 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не проводили огляд ОСОБА_1 на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

Щодо посилань апелянта на порушення процедури проведення його огляду на стан сп`яніння через відсутність у матеріалах справи відповідного направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, то вони є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд і долучення його до протоколу.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо того, що було порушено права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки йому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було роз`яснено його права, то вони є безпідставними і надуманими, оскільки зі змісту протоколу слідує, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, про що ним особисто проставлено у протоколі підпис.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції у його відсутність та порушення у зв`язку із цим його права на захист, надання пояснень та заявлення клопотань, то зазначені права ОСОБА_1 міг в повній мірі реалізувати у суді апеляційної інстанції, проте, через проходження військової служби до суду апеляційної інстанції він не з`явився, але апеляційній розгляд відбувався за участю його захисника Єрмоленка Є.В., який будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надав, як не привів таких і сам ОСОБА_1 в поданій ним апеляційній скарзі.

Крім того, за наявної сукупності раніше згаданих доказів, відсутність ОСОБА_1 у судовому засіданні, ніяк не вплинула на доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.