єдиний унікальний номер справи 546/958/21
номер провадження 3/546/311/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі судді Зіненка Ю.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Сектору поліцейської діяльності № 1 Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 працюючого в СТОВ «Говтва» РНОКПП суду невідомий,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення від 23.09.2021 серія ВАБ №141741 вбачається, що ОСОБА_1 16.09.2021 близько 06 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , що виразилося у позбавленні користування власним майном, внаслідок чого могла бути завдана психологічна шкода потерпілому, чим допустив вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (частина не зазначена).

У судовому засіданні 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнав, пояснив, що він є власником домоволодіння, де проживає ОСОБА_2 . Після рішення Верховного Суду, яким йому було відмовлено у виселенні ОСОБА_2 , він вирішив навести порядок у своєму домоволодінні. У серпні він письмово повідомив ОСОБА_2 про те, щоб той прибрав усі свої речі, які знаходилися у гаражі та у інших місцях домоволодіння, та розмістив їх у іншому місці. Через деякий час він виніс ці речі в двір та надав час ОСОБА_2 знайти для них місце. Через тривалий час він виявив, що деякі речі пропали. Зробивши висновок, що ОСОБА_3 забрав речі, які йому потрібні, він виніс решту за межі домоволодіння. Після цього до нього приїхали працівники поліції та почали складати протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. На запитання захисника адвоката Пожидаєва В.О. відповів, що вказані речі знаходилися у відкритому доступі, наміру позбавити ОСОБА_2 їх користуванням у нього не було, завдати психічної шкоди він також наміру не мав.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Пожидаєв В.О. у судових засіданнях 02.11.2021 та 11.11.2021 зазначив у матеріалах справи відсутні докази, що дане майно належить ОСОБА_2 . Крім того у протоколі зазначено про те, що діями ОСОБА_1 могла бути завдана психологічна шкода потерпілому, проте відповідно до диспозиції статті 173-2 КупАП мова йдеться про психічне здоров`я. Намірів позбавити майна ОСОБА_2 у користуванні речами у ОСОБА_1 не було, речі знаходилися у вільному доступі, що підтвердив сам ОСОБА_2 . Тому просив закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 повідомив, що декілька разів, коли він приходив з роботи, то бачив, як його речі, які перебували у гаражі, лежали у дворі. Цими діями ОСОБА_1 намагається йому всіляко нашкодити, оскільки не вдалося виселити його з будинку. На запитання захисника адвоката Пожидаєва В.О. відповів, що речами він міг користуватися, проте вони повинні бути у гаражі, який він будував, а не на вулиці. Доказів про те, що речі його, у нього немає, проте це є очевидно.

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Пожидаєва В.О., потерпілого ОСОБА_2 , вивчивши та детально проаналізувавши матеріали даної справи на засадах змагальності і диспозитивності та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.09.2021 серія ВАБ №141741, що складений відносно громадянина ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не доведені «поза розумним сумнівом» особою, яка ініціювала процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності належними доказами, виходячи з таких підстав.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статті 251 КУпАП).

За нормою ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Норми статті 280 КУпАП визначають обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

На підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суду надано: протокол про адміністративне правопорушення від 23.09.2021 серія ВАБ № 141741 (а.с. 1); рапорт від 16.09.2021 інспектора чергового сектору поліцейської діяльності №1 Черкаського О.В., відповідно до якого 16.09.2021 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що в АДРЕСА_1 син заявника ОСОБА_1 вчиняє сварку, викидає речі, заявник - ОСОБА_2 (а.с. 2); письмові пояснення ОСОБА_2 , які він підтвердив в судовому засіданні (а.с.3), письмову заяву ОСОБА_2 про факт домашнього насильства (а.с.а.с. 5-6) письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с.7), копію Постанови Верховного Суду від 14.07.2021 по справі №546/1088/14-ц та копію постанови Верховного Суду від 03.10.2019 по справі №546/279/15-ц (а.с.а.с.16-25); копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 (а.с.26), копія договору №49 від 26.11.2008, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про надання ОСОБА_2 житлової кімнати.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення слід зазначити наступне.

Приписами статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

В судовому засіданні було встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення не містить частини статті 173-2 КупАП, між тим дана стаття складається з двох частин.

З цієї підстави судом не приймається до уваги протокол про адміністративне правопорушення в якості доказу вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, при що зазначив Верховий Суд у постанові від 20 травня 2021 року у справі № 524/5741/16-а.

Інші докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП в матеріалах справи відсутні.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частина 2 статті 7).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року наголосив на тому, що суд не вправі на шкоду особі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення).

Загалом аналізуючи спірні правовідносини суд доходить наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхніх батьків та дітей (пункт 5 частини 2 статті 3 цього Закону).

Як зазначено у пункті 4 частини 1 статті 1 цього закону Закону, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Водночас в ході розгляду даної справи було встановлено, що ОСОБА_2 не було позбавлено права користування його речами, що було також підтверджено показаннями самого ОСОБА_2 , а спір виник саме з місця їх знаходження. Тобто, за даних умов, спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить цивільно правовий характер та не містить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, враховуючи сукупність вищевикладених обставин та висновків, з огляду на імперативні положення ч. 2 ст. 61 та ч. 3 ст. 62 Конституції України, норми ст. 245, 251, 278, 280 КУпАП, об`єктивні докази, які б «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 правопорушення, в матеріалах справи відсутні і особою, яка ініціювала його процедуру притягнення до адміністративної відповідальності не доведені.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Тобто, за сукупності вищевикладених та встановлених обставин у їх взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що розпочате адміністративне провадження відносно громадянина ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП слід закрити у зв`язку з відсутністю складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та, керуючись ст. 61, 62 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 7, 130, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 289, 294 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В. Зіненко