Справа № 199/5514/20
ПОСТАНОВА

іменем України

03.11.2021 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Лисенко В.О., вивчивши заяву потерпілого ОСОБА_1 та його представника Найди Олександра Віталійовича про перегляд постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2020 по справі про адміністративне правопорушення за нововиявленими обставинами, якою провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2020 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою судді Дніпровського апеляційного суду від 16.12.2020 апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 та його представника адвоката Савченка С.А. залишено без задоволення, постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2020 щодо ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - залишено без змін.

28.10.2021 потерпілий ОСОБА_1 та його представник Найда О.В. звернулись до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська із заявою, в якій просили скасувати постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2020 у справі № 185/5835/20, про закриття провадження на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 ; переглянути справу за нововиявленими обставинами, за участю сторін.

Перевіривши заяву потерпілого ОСОБА_1 та його представника Найди О.В., суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Так, Конституційний суд України у рішенні № 23-рп/2010 від 22.12.2010 зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення нормами КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не визначений порядок і право осіб на перегляд постанови у справі про адміністративні правопорушення за нововиявленими обставинами з підстав, наведених потерпілим та його представником, зокрема наявності у потерпілого постанови суду в іншій справі стосовно іншого суб`єкта, наявності іншого експертного висновку або інших доказів, зібраних стороною поза межами розгляду даної справи, які, на думку потерпілого та його представника, ставлять під сумнів доказ, який був врахований при розгляді даної справи (зокрема, експертний висновок).

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Норми ст. 284 КУпАП містять перелік постанов, які орган (посадова особа) виносить за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Проте, навіть у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративні правопорушення, у тому числі за нововиявленими обставинами, чинним КУпАП не передбачено.

Посилання потерпілого та його представника на рішення ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» є недоречним, оскільки ця справа стосувалася порушення права заявниці гарантованого ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство), оскільки заявниця не могла ефективно використати своє право на апеляційне оскарження у провадженні, що вважається кримінальним у розумінні Конвенції. Однак, в указаній справі не йдеться про можливість оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення до суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

Оскільки санкція ст. 124 КУпАП не передбачає адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, тобто фактичного позбавлення волі, відповідно і посилання на рішення ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 є помилковим, приймаючи до уваги те, що потерпілий використав своє право, гарантоване ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, застосування аналогії закону, в даному випадку, є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Зокрема, у рішенні в справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» від 21.06.2007, перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.

Згідно рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29.10.2010 зазначено про те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

При цьому, виходячи з положень ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», якою визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; виходячи з того, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, суд, постановляючи рішення по даній заяві, враховує і висновки Верховного Суду з цього питання.

Зокрема, згідно висновку колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.10.2019 (провадження № 51-4998ска19), нормами КПК не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до висновку колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.02.2021 (справа № 712/7813/20, провадження № 51-711ска20), нормами кримінального процесуального кодексу не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.

Статтею 459 КПК України, на яку посилається потерпілий та його представник, дійсно передбачено перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами, але це стосується лише вироків та ухвал, які ухвалені або постановлені у кримінальних провадженнях, тобто дана норма КПК України не розповсюджується на судові рішення, ухвалені в порядку КУпАП, в тому числі щодо справ, передбачених ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 1) ч. 1 ст. 278 КУпАП, вважаю за необхідне повернути потерпілому заяву про перегляд постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2020 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, як таку, що не належить до компетенції судді місцевого загального суду.

Керуючись п. 1) ч. 1 ст. 278 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву потерпілого ОСОБА_1 та його представника Найди Олександра Віталійовича про перегляд постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2020 по справі про адміністративне правопорушення за нововиявленими обставинами, якою провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення повернути без розгляду потерпілому ОСОБА_1 , як таку, що не належить до компетенції судді місцевого загального суду.

Постанова набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя: В.О.Лисенко