Провадження № 3/761/40/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Голуб О.А. при секретарі - Куліковської А.С., за участю прокурора Кіча О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушену оперуповноваженим відділом Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України лейтенантом поліції Ткачом О.В. за протоколом № 310 від 20 липня 2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вільшаниці, Тисменицький р-н, Івано - Франківської області, громадянки України, працюючої на посаді провідного спеціаліста відділу інженерно - технічного забезпечення Управління технічної політики в АПК Міністерства аграрної політики та продовольства України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 обіймаючи посаду провідного спеціаліста відділу інженерно - технічного забезпечення Управління технічної політики в АПК Міністерства аграрної політики та продовольства України, будучи відповідно до пункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України « Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 даного Закону, під час припинення виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно ( не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функції держави або місцевого самоврядування) без поважних причин (лише 30.06.2020 о 12:57) подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за період, неохоплений раніше поданими деклараціями ( за період 01.01.2019 по 16.12.2019) чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Особа, відносно якої розглядається адміністративний протокол на виклик суду не з`явилась, згідно рапорту оперуповноваженого 6-го відділу Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України капітана поліції Горшкова А., остання належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за номером мобільного телефону, який вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати даний матеріал у відсутності правопорушника на підставі доказів, наявних у ньому.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Прокурор Кіч О.М. підтримав обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та просив суд визнати ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КпАП України.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Згідно з вимогами ст. 251 КпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КпАП України відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення (ч.3 ст. 38 КпАП України).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Вина ОСОБА_1 у порушенні Закону України "Про запобігання корупції" підтверджується зібраними доказами у справі у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після звільнення.

Так ОСОБА_1 , наказом державного секретаря Міністра аграрної політики та продовольства України Андронова В.Є. від 23 серпня 2019 року № 484-к «Про переведення ОСОБА_1 », переведено на посаду провідного спеціаліста відділу відділу інженерно - технічного забезпечення Управління технічної політики в АПК Міністерства аграрної політики та продовольства України з 23 серпня 2019 року.

В подальшому ОСОБА_1 , наказом Голови комісії з реорганізації Міністерства аграрної політики та продовольства України Милованова Т.С. від 12 грудня 2019 року № 800-к «Про звільнення ОСОБА_1 », звільнено з 12 грудня 2019 року.

Згідно підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700-УІІ суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: державні службовці.

Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією та відповідно, державним службовцем, що займає посаду категорії «В», на яку поширюється дія Закону № 1700-VII, у тому числі обмеження та зобов`язання, передбачені цим законом.

Абзацом 2 частини 2 статті 45 Закону « Про запобігання корупції» передбачено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Отже, ОСОБА_1 припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування 17.12.2019, зобов`язана подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями, до 00 годин 00 хвилин 14 січня 2020 року.

Натомість така декларація була подана ОСОБА_1 лише 30 червня 2020 року, тобто несвоєчасно, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та міститься на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Будь-яких об`єктивних даних, щодо неможливості подання декларації в установлений законом строк, ОСОБА_1 не надала.

Доказів поважності причин неподання ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення, за період неохоплений раніше поданими деклараціями з 01.01.2019 по 16.12.2019 у визначений законом строк декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у судовому засіданні отримано не було.

Таким чином, ОСОБА_1 несвоєчасно подала без поважних причин декларацію за період неохоплений раніше поданими деклараціями з 01.01.2019 по 16.12.2019 особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Враховуючи дані про особу, яка притягуються до адміністративної відповідальності, те , що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Також слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 172-6 КУпАП,275-280,283-287 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Голуб О.А.