м. Лиман Справа № 236/3821/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2021 року Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Бєлоусов А.Є., з секретарем судового засідання Теліусом С.С., за участі: захисника адвоката Пономарьова Р.О., потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника потерпілих адвоката Грецького В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман Донецької області заяви судді Краснолиманського міського суду Донецької області Саржевської Ірини Віталіївни від 22.09.2021 про самовідвід від участі в розгляді справ про адміністративні правопорушення № 236/3821/21 та № 236/3823/21,

ВСТАНОВИВ:

До Краснолиманського міського суду Донецької області 22.09.2021 з Відділу поліції № 3 Краматорського РУП ГУ НП у Донецькій області надійшли матеріали у справах про адміністративні правопорушення, кваліфіковані за ст. 173,185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), складені відносно ОСОБА_3 .

Автоматизованою системою документообігу суду вказані матеріали (справи № 236/3821/21, № 236/3823/21) розподілені для розгляду судді Саржевській І.В.. Суддя Саржевська І.В. заявила самовідвід від участі в розгляді вказаних справ. Згадані заяви судді вмотивовані тим, що у вересні 2021 року в соціальній мережі «Facebook» на сторінці користувача, позначеній іменем « ОСОБА_4 » були розміщені фотографічні зображення ОСОБА_5 в суддівській мантії та з нагрудним знаком судді на фоні Державного прапора України, на вказані фотографії за допомогою комп`ютерної техніки були нанесені написи образливого характеру, поряд розміщені образливі висловлювання на адресу судді, зазначені «звинувачення у фабрикуванні кримінальних справ». Суддя появу таких дописів у соціальній мережі пов`язує з розглядом нею в минулому кримінальної справи щодо ОСОБА_3 за 2011 рік, котра була повернута на додаткове розслідування (за правилами КПК 1960 р.). На думку судді Саржевської І.В., у таких дописах публічно висловлюється сумнів щодо її об`єктивності та неупередженості відносно ОСОБА_3 , образливий характер дописів у соціальній мережі в свідомості громадян може породжувати погляди на судові рішення, ухвалені суддею, як на своєрідні «акти помсти» ОСОБА_3 , це зумовлює неможливість її подальшої участі як судді у розглядуваних справах. До заяв судді щодо самовідводів додані скріншоти з відповідними зображеннями та дописами, взяті з соціальної мережі «Facebook».

Особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , його захисника адвоката Пономарьова Р.О., потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника потерпілих адвоката Грецького В.Г. було повідомлено належним чином судом про дату, час та місце розгляду заяв судді щодо самовідводів.

В судовому засіданні 08.10.2021 захисник Пономарьов Р.О. висловив думку, згідно з якою викладені в заяві судді Саржевської І.В. обставини можуть викликати сумнів громадськості в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду справ про адміністративні правопорушення (хоча адвокату і не було відомо, чи здійснював саме ОСОБА_3 розміщення згаданих дописів та фотографічних зображень), тому заява судді підлягає задоволенню. Додатково адвокат повідомив, що на теперішній час здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000667 від 14.12.2020, за яким ОСОБА_5 є заявницею та потерпілою особою і яке стосується дій ОСОБА_3 щодо цієї ж судді. ОСОБА_3 для участі в судовому розгляді заяв щодо відводу судді не прибув, захисник вважав за можливе здійснювати розгляд таких заяв без участі його клієнта, підтвердив, що позиція клієнта є узгодженою та ідентичною з позицією, висловленою адвокатом.

Представник потерпілих адвокат Грецький В.Г. зазначив, що, на його думку, заяви судді щодо самовідводу не підлягають задоволенню, оскільки норми КУпАП не передбачають процедури відводу або самовідводу судді від розгляду справ про адміністративні правопорушення. З приводу твердження адвоката Пономарьова Р.О. про здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні, за яким ОСОБА_5 є потерпілою і яке стосується дій ОСОБА_3 , ОСОБА_6 вказав на відсутність у справах № 236/3821/21 та № 236/3823/21 будь-яких доказів таких обставин.

Потерпілі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повністю підтримали позицію свого представника.

Вирішуючи по суті заяви судді Саржевської І.В. щодо самовідводів від участі в розгляді справ про адміністративні правопорушення № 236/3821/21 та № 236/3823/21, суддя виходить з такого.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Однак чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід. Натомість норми Кримінального процесуального кодексу України передбачають підстави за яких може бути заявлено відвід судді, який бере участь у кримінальному провадженні. А тому в даному випадку слід застосовувати аналогію закону та застосувати норми КПК при вирішенні питання, пов`язаного з відводом у справі про адміністративне правопорушення.

Саме така правова позиція висловлена в ухвалі Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.09.2021 у справі № 577/1512/21 (провадження № 51-4382впа21).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на це суддя відхиляє заперечення представника потерпілих адвоката Грецького В.Г. з приводу неможливості вирішення заяв щодо відводу (самовідводу) судді під час провадження у справах про адміністративні правопорушення і застосовує за аналогією норми КПК у розглядуваній ситуації.

Кримінальний процесуальний кодекс (КПК) України від 13.04.2012 № 4651-VI

Стаття 75 КПК України. Суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого ч.3 ст.35 КПК порядку визначення судді для розгляду справи.

Стаття 80 КПК України: за наявності підстав, передбачених ст. 75 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Стаття 81 КПК України: у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч.3 ст. 35 КПК. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади».

Пункт 5 постанови: відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19.05.2006, схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року № 2006/23 (далі - Принципи). Коментар до Бангалорських принципів поведінки суддів (далі Коментар).

Пункт 1.1. Принципів: суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.

Пункт 1.3. Принципів: суддя не тільки виключає будь-які взаємовідносини, що не відповідають посаді, чи втручання з боку органів законодавчої та виконавчої влади, а й робить це так, щоб це було зрозуміло навіть сторонньому спостерігачу.

Пункт 37 Коментаря: «…Сприйняття судової системи як незалежної є дуже важливим, а тест на незалежність повинен містити таке сприйняття. Це означає сприйняття того, чи має конкретний суд базові об`єктивні умови або гарантії незалежності суддів, а не сприйняття того, як він діятиме фактично, незалежно від наявності таких умов або гарантій. Будь-яка особа, що бажає поставити під сумнів незалежність суду, не повинна доводити реальний брак незалежності, хоча він, у випадку доведення, буде вирішальним для оскарження. Тест на визначення цього критерію аналогічний до тесту на упередженість особи, яка приймає рішення. Запитання полягає в тому, чи сторонній спостерігач сприймає, чи, у деяких юрисдикціях, «може сприймати» суд як незалежний. Хоча незалежність суддів це статус чи відносини, які базуються на об`єктивних умовах чи гарантіях, а також способі мислення чи ставлення під час виконання функцій судді на практиці, тест на незалежність полягає у тому, чи може розумний спостерігач сприймати суд як незалежний…».

Пункт 53 Коментаря (про критерії неупередженості суду): «… суд має бути неупередженим у суб`єктивному плані, тобто жоден член суду не повинен мати будь-яких особистих упереджень. Припускається, що особиста неупередженість існує, якщо немає доказів протилежного. По-друге, суд має бути неупередженим з об`єктивної точки зору, тобто він повинен запропонувати достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів щодо цього. За цим критерієм слід визначити, чи існують, незалежно від поведінки судді, будь-які факти, які можна перевірити та які можуть викликати сумніви щодо неупередженості судді…».

Пункт 2.5. Принципів: суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Пункт 77 Коментаря: у цьому документі згадано «розумну, об`єктивну та інформовану особу», яка «може вважати», що суддя нездатний вирішити питання неупереджено. Формулювання «коли у розумного спостерігача могли б виникнути сумніви» було узгоджено на підставі того, що «розумний спостерігач» буде означати й об`єктивну та інформовану особу.

Пункт 81 Коментаря: «Загальноприйнятим критерієм для відводу судді є наявність обґрунтованої підозри в його/її упередженості. Для того, щоб встановити наявність упередження, застосовують різні формулювання. До них, зокрема, належать такі як «висока ймовірність» упередження та «реальна ймовірність», «значна можливість» та «обґрунтована підозра» в упередженості. Підозри щодо упередженості мають бути обґрунтовані і висловлені розумними, справедливими та обізнаними людьми, що знаються на питанні і володіють необхідною інформацією. Критерій полягає в тому, що «які б висновки зробила така особа, яка має реалістичні і практичні погляди на справу? Чи вважатиме така особа, що, на його/її думку, існує велика ймовірність того, що особа, яка приймає рішення, свідомо чи не свідомо вчинить несправедливо». Існування такого гіпотетичного розумного спостерігача за поведінкою судді припускається з метою підкреслити, що цей критерій об`єктивний, ґрунтується на потребі забезпечити суспільну довіру до судової системи і передбачає не лише оцінку компетентності чи роботи судді його/її колегами».

Пункт 3.2. Принципів: спосіб дій та поведінка судді мають підтримувати впевненість суспільства в чесності та непідкупності судових органів; недостатньо просто чинити правосуддя, потрібно робити це.

Пункт 110 Коментаря: «Оскільки сприйняття виконання суддівських функцій в очах суспільства таке ж важливе, як і їх реальне виконання, суддя має бути поза будь-якими підозрами. Суддя не лише має бути чесним, але й сприйматися таким. Обов`язок судді полягає не лише у винесенні справедливого і об`єктивного рішення, але й в тому, щоб винести його таким чином, щоб виключити будь-які сумніви в справедливості і неупередженості цього рішення, а також у чесності і непідкупності судді. Тому суддя має володіти високою кваліфікацією в питаннях права, щоб компетентно трактувати і застосовувати закони; не менш важливо для судді діяти і поводитись так, щоб сторони процесу були впевнені в його або її неупередженості».

Кодекс суддівської етики, затв. рішенням XI чергового З`їзду суддів України від 22.02.2013 (далі Кодекс). Коментар до Кодексу суддівської етики, затв. рішенням Ради суддів України від 04.02.2016 року № 1.

Стаття 7 Кодексу:«…суддя повинен неупереджено виконувати покладені на нього обов`язки…».

Коментар до статті 7 Кодексу: «Під неупередженістю прийнято розуміти відсутність упередженості, безсторонність, об`єктивність, незацікавленість, нейтральність, універсальність підходів до будь-кого, незалежно від певних ознак; це прагнення до справедливості та відсутність особистих симпатій або антипатій, непідкупність, бездоганність, моральність. Говорячи про неупередженість, слід зазначити про обов`язок судді здійснювати судочинство, не допускаючи впливу на нього сторонніх осіб та життєвих обставин, будь - яких інших суб`єктивних чинників, відсутність у нього заздалегідь сформованої думки щодо обставин справи та готовність сприймати інформацію об`єктивно, вирішуючи справу лише відповідно до закону на підставі фактично встановлених обставин, виходячи з власного внутрішнього переконання. Отже, безсторонній суд означає: позбавлений упередженості, незацікавлений, об`єктивний, безпристрасний, нейтральний...». «…Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості…».

Стаття 15 Кодексу: неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини:

Рішення Суду у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24.02.1993, пункти 27, 28, 30; рішення Суду у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) від 28.10.1998 року, заява № 33958/96, пункт 42: наявність безсторонності згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечує суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Рішення Суду у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10.06.1996, пункт 38: у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Рішення Суду у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) від 28.10.1998, заява № 33958/96, пункт 43:стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Рішення Суду у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) від 28.10.1998, заява № 33958/96, пункт 44: застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Рішення Суду у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007, заява № 7577/02, пункт 66: «ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Рішення Суду у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013, заява № 21722/11, пункт 105: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності».

Вирішуючи питання про існування відносно судді ОСОБА_5 такої підстави для самовідводу у справах про адміністративні правопорушення як «наявність інших обставин, що викликають сумнів у неупередженості», суддя бере до уваги наведені вище критерії об`єктивності та неупередженості суддів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що «…сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків; сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду, що має підґрунтя на певних обставинах» (рішення Суду від 26.09.2019 у справі «Іліє проти Румунії» (Ilie v. Romania), заява № 26220/10), тому суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності.

Відтак, головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, є запобігання можливій упередженості окремого судді під час розгляду конкретної справи, запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності цього судді, оскільки кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

«Незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано» (Висновок № 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів).

Виходячи з мотивів заявлених суддею Саржевською І.В. самовідводів, дійсно вирішення нею питань притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності може викликати сумніви чи побоювання у ОСОБА_3 стосовно упередженості вказаної судді і породжувати легітимні сумніви щодо її безсторонності при розгляді справи, внаслідок чого буде порушено право особи очікувати від держави на справедливий суд.

З огляду на це, застосовуючи чинне національне законодавство України, усталену практику Європейського суду з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення суб`єктивного і об`єктивного критеріїв неупередженості (безсторонності) судді, з метою виключення будь-яких побоювань стосовно безсторонності судді, котрі мають підґрунтя на вказаних у заявах судді обставинах, можливих сумнівів у стороннього спостерігача (сторін судового провадження) в об`єктивності та неупередженості судді, заяви судді Саржевської І.В. щодо її самовідводу підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1,2, 213,221 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Заяву судді Краснолиманського міського суду Донецької області Саржевської Ірини Віталіївни від 22.09.2021 про самовідвід від участі в розгляді справи № 236/3821/21 про адміністративне правопорушення, кваліфіковане за ст. 173 КУпАП (за матеріалами, складеними відносно ОСОБА_3 ) - задовольнити.

Заяву судді Краснолиманського міського суду Донецької області Саржевської Ірини Віталіївни від 22.09.2021 про самовідвід від участі в розгляді справи № 236/3823/21 про адміністративне правопорушення, кваліфіковане за ст. 185 КУпАП (за матеріалами, складеними відносно ОСОБА_3 ) - задовольнити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя -