Спарва№ 308/7528/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі прокурора Поповича Р.В., особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , його захисника Йосипчук О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла із Національного агентства з питань запобігання корупції відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за частиною 1 статті 172-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення 47-01/102/21 від 02.06.2021, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільняючись з посади начальника Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, перед звільненням.

Так, відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.01.2016 № 248-к ОСОБА_1 переведено на посаду начальника Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області. Згідно з наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.12.2020 № 2093-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 04.01.2021.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що таким чином, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, він є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону. Згідно з приміткою до статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "Б" відноситься до службових осіб які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Тому, згідно з абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 1, абзацом першим частини другої статті 45 Закону, приміткою до статті 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом правопорушення.

Разом із тим у протоколі вказано, що ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, який з 04.01.2021 припинив виконання функцій держави, зобов`язаний був подати декларацію перед звільненням не пізніше 00 хв. 00 год. 03.02.2021. Тоді як декларацію перед звільненням, подав лише 10.03.2021 (унікальний ідентифікатор документу 121d7bbb-be5d-4e68-ae68-4b8cb9e579d7).

У протоколі вказано також, що відповідно до відомостей Реєстру ОСОБА_1 зареєструвався в Реєстрі 20.10.2016, подав 13 щорічних декларацій, повідомлення про суттєві зміни та декларації кандидата на посаду у 2016-2021 роках.

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 не вперше подавав декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, йому відома послідовність дій необхідних для заповнення та подання документів до Реєстру. Таким чином, ОСОБА_1 не вжив заходів для подання декларації у встановлений Законом строк.

Окрім того згідно протоколу про адміністративне правопорушення, при перегляді послідовності дій користувача Реєстру, які вчинив ОСОБА_1 встановлено, що з 04.01.2021 (день припинення функцій держави) до 02.02.2021 (останній день подачі декларації) він заходив в «особистий кабінет» проте дій з метою створення та подачі декларації із вказаним унікальним ідентифікатором не здійснював.

Разом із тим у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що поважних причин, які б перешкодили ОСОБА_1 вчасно подати декларацію перед звільненням не встановлено.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що враховуючи, що правопорушення, передбачене частиною першою статті 172-6 КУпАП, є правопорушенням, яке полягає в несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, факт подання її поза встановлений Законом строк утворює в діях ОСОБА_1 об`єктивну сторону правопорушення.

Таким чином ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, несвоєчасно подав декларацію перед звільненням, що є порушенням вимог абзацу першого частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за що передбачена частиною першою статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що дата вчинення правопорушення є 10.03.2021; дата виявлення правопорушення: 02.06.2021, тобто момент з`ясування всіх необхідних даних, оскільки лише після їх отримання можливо встановити всі необхідні ознаки складу правопорушення за частиною першою статті 172-6 КУпАП; місце вчинення правопорушення: оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення правопорушення був суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, у зв`язку з перебуванням на посаді начальника Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області, то місцем вчинення правопорушення слід вважати місцезнаходження його роботи: 88000, м. Ужгород, вул. Гойди, 8.

Від ОСОБА_1 , 07.09.2021 надійшли письмові пояснення в справі щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, він вказує на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває справа №308/7528/21 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП. У вказаному поясненні, він визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Окрім того надав пояснення щодо обставин події та пояснив, що: 04.01.2021 року ним було подано декларацію (декларація роздрукована Єдиного державного реєстру декларацій додається), однак замість «декларації перед звільненням» помилково подано «декларацію після звільнення», яка не включала в себе період чотирьох днів 2021 року, а саме: 1, 2, 3 та 4 січня 2021 року, за які жодних надходжень чи змін його майнового стану на день подання такої декларації не відбулося. При цьому, він був впевнений в тому, що ним в межах визначеного законом строку подано саме «декларацію перед звільненням».

Однак, в березні 2021 року, в ході розмови зі своїми знайомими та колегами, він зрозумів, що можливо ним подано не той тип декларації. У подальшому згідно його пояснень, він зайшовши на сайт Єдиного державного реєстру декларацій (public.nazk.gov.ua) пересвідчився, що ним була подана декларація з неправильним зазначенням її типу, а саме замість вірної «перед звільненням», випадково подано «після звільнення». У зв`язку з цим, він як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, відразу 10 березня 2021 року о 10 год. 51 хв. самостійно подав «декларацію перед звільненням», на підтвердження чого надав суду декларацію, роздруковану з Єдиного державного реєстру декларацій. При цьому, з вищевказаних поважних причин він прострочив строк її подачі на 35 днів. Разом із тим, звернув увагу суду на те, що вказана «декларація перед звільненням» охоплює період з 01.01.2021 року по 04.01.2021 року. При цьому з 01 по 03 січня 2021 року були вихідні дні, а 04.01.2021 року є день його звільнення.

Таким чином, ОСОБА_1 , вказує на те, що враховуючи що жодного доходу за вказаний період ним не отримано, а тому і не завдано збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.

Окрім того ОСОБА_1 пояснив, що при поданні декларації 04.01.2021 року, він допустив необачність, яка пов`язана із стресом та психологічним дискомфортом, викликаним у зв`язку зі звільненням його в цей день з роботи на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті наказу від 14.12.2020 року № 248-к, який вважає протиправним та який оскаржено ним до суду.

Так, просить суд звільнити його, ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за малозначністю вчиненого діяння на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив суд звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого діяння на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Підтримав подані письмові пояснення.

У судовому засіданні його адвокат Йосипчук О.В., просив суд звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого діяння на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Крім цього просив врахувати, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року (справа № 260/221/21) адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 2093-к від 14.12.2020 «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області з 05.01.2021 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Прокурор в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП. Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, прокурора, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наявні докази в їх сукупності, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність за вчинення цього правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.01.2016 № 248-к ОСОБА_1 переведено на посаду начальника Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області. Згідно з наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.12.2020 № 2093-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 04.01.2021.Таким чином, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, який з 04.01.2021 припинив виконання функцій держави, зобов`язаний був подати декларацію перед звільненням не пізніше 00 хв. 00 год. 03.02.2021. Декларацію перед звільненням, подав лише 10.03.2021 (унікальний ідентифікатор документу 121d7bbb-be5d-4e68-ae68-4b8cb9e579d7).

Статтею 1 Закону вказано, що суб`єкти декларування - це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.в) ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування;

Згідно з приміткою до статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "Б" відноситься до службових осіб які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Тому, згідно з абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 1, абзацом першим частини другої статті 45 Закону, приміткою до статті 1726 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом правопорушення.

Абзацом першим частини другої статті 45 Закону визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті З цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до пункту 2, підпункту 2 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, суб`єкти декларування подають декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) у власному персональному електронному кабінеті після реєстрації в Реєстрі.

Згідно РОЗ`ЯСНЕННЯ щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларацій та повідомлень про суттєві зміни в майновому стані) НАЗК від 03.02.2021: декларація особи, яка припиняє діяльність (декларація «перед звільненням») декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності.

Декларація «перед звільненням» охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування.

Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані відповідно до ст. 45 Закону. Днем припинення діяльності є останній день виконання суб`єктом декларування публічних функцій. Тобто відлік строку подачі декларації «перед звільненням» починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення діяльності;

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, який з 04.01.2021 припинив виконання функцій держави, зобов`язаний був подати декларацію перед звільненням не пізніше 00 хв. 00 год. 03.02.2021.

Натомість, як уже зазначалося, ОСОБА_1 , декларацію перед звільненням, подав лише 10.03.2021 (унікальний ідентифікатор документу 121d7bbb-be5d-4e68-ae68-4b8cb9e579d7).

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.01.2016 № 248-к ОСОБА_1 переведено на посаду начальника Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області; наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.12.2020 № 2093-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 04.01.2021; Витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щодо загальних відомостей суб`єкта декларування ОСОБА_1 ,та поданих ним документів до Реєстру; Витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування стосовно послідовності дій які вчинив ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Відповідно до абз. 9 підп. 1 п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017р. № 223-943/0/4-17. Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією під поважними причинами несвоєчасного подання декларації слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.

Відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, НАБУ та Національне агентство з питань запобігання корупції.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. З цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Відповідно до листа ВССУ від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, у відповідності до вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, мав подати декларацію «перед звільненням» яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності. Разом із цим вказаного не вчинив.

Винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.172-6 КУпАП підтверджується, самими показами наданим ним в судовому засіданні, а також зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.01.2016 № 248-к ОСОБА_1 переведено на посаду начальника Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області; наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.12.2020 № 2093-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 04.01.2021; Витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щодо загальних відомостей суб`єкта декларування ОСОБА_1 ,та поданих ним документів до Реєстру; Витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування стосовно послідовності дій які вчинив ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи встановлено, що 04.01.2021 ОСОБА_1 припинив виконання функцій держави, тому був зобов`язаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями до 00:00 год. 03.02.2021.

Як з`ясовано в судовому засіданні, з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями лише 10.03.2021, тобто несвоєчасно.

При цьому, як вбачається з долучених до протоколу даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо загальних відомостей суб`єкта декларування ОСОБА_1 ,04.01.2021 року декларацію «після звільнення» а 10.03.2021 декларацію «перед звільненням».

Слід зазначити, що копію електронної декларації «після звільнення» ОСОБА_1 , додано до письмових пояснень. Вказане підтверджує його покази, щодо фактичного подання ним декларації, однак допущення помилки, та подання не того типу декларації.

У відповідності до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

ОСОБА_1 , зазначає, що ним було фактично подано декларацію, однак не правильно обрано тип такої ( замість декларації «перед звільненням» він подав декларацію «після звільнення»). Вказує на те, що в березні 2021 року, в ході розмови зі своїми знайомими та колегами, він зрозумів, та в подальшому переконався в тому, що дійсно подав не той тип декларації. У зв`язку з цим він, як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, відразу 10 березня 2021 року о 10 год. 51 хв. самостійно подав «декларацію перед звільненням», на підтвердження чого надаю суду декларацію, роздруковану з Єдиного державного реєстру декларацій. При цьому, з вищевказаних поважних причин прострочив строк її подачі на 35 днів.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, вважаю, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.172-6 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо накладення стягнення на ОСОБА_1 , за вчинення даного адміністративного правопорушення, суд приймає до уваги положення ст. 22 КУпАП,які вказують, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до окремих складів адміністративних правопорушень положень ст.22КУпАП закон не містить.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність винного суд визнає визнання вини, щире каяття. Обставин, що обтяжують відповідальність винного, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Суд, вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КпАП, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу порушника: раніше до адміністративної відповідальності не притягався, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його майновий стан, визнання вини у вчиненому.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Обтяжуючих відповідальність особи обставин судом не встановлено. За правилами ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суддя враховує, те що ОСОБА_1 , як він вважав було фактично подано, декларацію 04.01.2021, однак він вибрав не вірний тип декларації, та в подальшому після того як сам з`ясував, що помилився подав знову, уже обравши вірний тип декларації.

Згідно санкції ч.1 ст. 172-6 КУпАП накладення адміністративного стягнення у вигляд накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства, яка закріплена в усіх статтях Конвенції.

Питання чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогам захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу пропорційності. Суд повинен проаналізувати чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто чи не стануть вжиті заходи особистим і надмірним тягарем для правопорушника.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення суддя також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004усправі № 1-33/2004.

Так, приймаючи рішення по справі, суд враховує правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі «Бакланов проти Росії» (09.06.2005 року) та у справі «Фрізен проти Росії» (24.03.2005 року), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Крім того, суд приймає до уваги правові позиції висловлені у справі «Ісмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16.10.2008 року), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.

На переконання суду, застосування такого виду стягнення як штраф відносно ОСОБА_1 з урахуванням вище наведеного, буде надмірним тягарем для останнього, та не буде відповідати ст. 7 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, обставини, при яких було вчинене адміністративне правопорушення, враховуючи подавання вірної декларації невідкладно, після того, як ОСОБА_1 самостійно встановлено, неправильність власних дій, дані про особу винного в їх сукупності, обставину, що пом`якшує відповідальність правопорушника, якими відповідно до ст.34 КУпАП, суд визнає щире розкаяння винного, раніше не притягався до адміністративної відповідальності, відсутність обтяжуючих обставин вчиненого правопорушення, ступінь вини останнього у вчиненому правопорушенні, його відношення до вчиненого, те що він визнає вину, щиро розкаєються у вчиненому, що в сукупності на переконання суду, свідчить про малозначність вчиненого ним правопорушення, тому суддя дійшов висновку, що можливо, відповідно до ст. 22 КУпАП, звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.172-6 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження.

Такий вид адміністративного стягнення буде мати достатній профілактичний вплив і дозволить запобігти вчиненню ОСОБА_1 , в подальшому правопорушень, а також засвідчить невідворотність реагування на кожне правопорушення та не буде становити надмірний тягар для нього.

Відповідно до ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження, органом (посадовою особою), який уповноважений розглядати справу, виноситься постанова про закриття справи.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ст. 22 КУпАП звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП за малозначністю вчиненого діяння на підставі ст.22 КУпАП та обмежитись відносно нього усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош