Справа № 144/1253/21
Провадження № 33/801/731/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондарук О. П.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , непрацюючого, неодруженого, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, а також стягнуто з нього судовий збір в сумі 454 грн.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 17 серпня 2021 року о 11 год. 57 хв., в смт. Теплик по вул. Незалежності, біля приміщення магазину «Росинка», ОСОБА_1 перебував без засобів індивідуального захисту та документів, які посвідчують його особу в порушення п. 2 ч. 2-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП

Не погодившись з постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, а провадження по справі відносно нього закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що він відповідно до закону за власні кошти зобов`язаний придбати чи виготовити засіб індивідуального захисту, зокрема респіратор або захисну маску, чи йому було профінансовано витрати на придбання чи виготовлення засобів індивідуального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів і при таких умовах він здійснив правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 44-3 КУпАП. Також пояснює, що він за декілька хвилин перед зустріччю із працівниками поліції приїхав із с. Комарівка Гайсинського району Вінницької області в смт Теплик, і направлявся до аптеки де мав придбати захисну маску, оскільки в с. Комарівка немає змоги придбати захисну маску. Також при зустрічі із поліцейським, ніякого прохання, чи вимоги зі сторони працівника поліції пред`явити йому документи не було, а його особисті документи знаходилися при ньому. Вищевикладене свідчить про те, що судом не взято до уваги дотримання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. На думку скаржника, склад адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП у його діях відсутній, оскільки відсутні докази, які б підтвердили протиправність такого діяння. Вказує, що в даному адміністративному протоколі від підпису він відмовився, оскільки вважає, що він складений безпідставно.

З моменту надходження справи, судом двічі призначались судові засідання у які ОСОБА_1 жодного разу не з`явився. З рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення встановлено, що повістки не вручені адресату, оскільки адресат вибув в Луганськ. У такому випадку, суддя вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності мав достатньо часу та можливості для реалізації своїх процесуальних прав та відстоювання позицій, знав, що його справа розглядається в Вінницькому апеляційному суді, подавши в суд свою апеляційну скаргу, однак такими правами не скористався, що свідчить про відсутність юридичної зацікавленості у наслідках розгляду даної справи

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

Тому, на підставі ч. 2 ст. 268, ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи, що дана категорія справ до вичерпного переліку за якими обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляція не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які встановлюють певні заборони на час дії карантину в Україні, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення п.п. 3 п. 7 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020.

Відповідно до постанови КМУ від 16 червня 2021 року № 611 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України, було у постанові Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2021 р., № 1, ст. 14, № 17, ст. 664, № 27, ст. 1442, № 31, ст. 1786, № 35, ст. 2100, № 38, ст. 2283) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2021 року № 583, передбачено зміни, серед іншого:

1) у пункті 1 цифри і слово «30 червня» замінити цифрами і словом «31 серпня»;

2) пункт 2-2 викласти в такій редакції:

2-2. З 17 червня 2021 року на території України встановлюється "зелений" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється:

1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно;

2) перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

П. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках, серед іншого, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Судом встановлено, що 17.08.2021 ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 178 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді 170 грн.

Отже, у працівників поліції були законні підстави вимагати в ОСОБА_1 пред`явлення документів, що посвідчують особу.

За вчинення правопорушення за ст. 44-3 КУпАП передбачено основне покарання у виді штрафу у різних розмірах, залежно від суб`єктів правопорушення. Так, для громадян визначено адміністративне стягнення за порушення ст. 44-3 КУпАП у виді штрафу у розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; для посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Санкція вищевказаної норми містить вичерпний перелік адміністративних стягнень і не передбачає жодних альтернативних їх видів.

Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину визнав повністю і розкаявся.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що працівники поліції ніякого прохання, чи вимоги зі сторони працівника поліції пред`явити документи не було, а документи знаходилися при ньому, не відповідають встановленим обставинам справи.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив правила, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП, а відтак постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 251, 279, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко