Справа №950/789/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Стеценко В. А.
Номер провадження 33/816/366/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання Могиленець А. М., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 950/789/21 за апеляційною скаргою захисника СОЗОНОВА В. П. на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 29.06.2021, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Созонова В. П.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник СОЗОНОВ В. П. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення, оскільки проходження тесту на стан сп`яніння було декілька разів, за результатами тесту алкотестер показував різні дані, роздруківка результатів тесту «Драгер» датована 2021.04.24 (дата) 00:15, а протокол складено 24.04.2021 о 00:18. Про згоду або не згоду з результатами огляду на місці ОСОБА_2 взагалі ніхто не запитував, права не роз`яснював, залучені свідки є знайомими поліцейського, тому їх об`єктивність також викликає сумнів. Поліцейським допущено до складання адміністративних матеріалів невстановлену особу, що перебувала на пасажирському сидінні патрульної поліції. Тест проводився за допомогою приладу «Alcotest Drager 6820», допустима похибка приладу становить 0,04 проміле, а ступінь алкоголю в крові ОСОБА_2 мав незначний вплив на організм, так як показчик 0, 27 проміле є пограничним результатом визначення стану сп`яніння, дослідження іншого біологічного середовища (сечі, слини) не проводилося.

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 29.06.2021 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17000 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_2 о 00:10 24.04.2021 на вул. Першогвардійська м. Лебедина Сумської області керував автомобілем ВАЗ 21070, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою алкотестеру «Драгер» 6820 зі згоди водія, чим порушив п. 2.9а ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Созонова В. П., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У п. 30-32 рішення від 28.01.2021 в справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…».

Враховуючи, що ОСОБА_2 не був присутній під час прийняття суддею рішення, копію постанови захисником було отримано 09.07.2021, а апеляційну скаргу подано 14.07.2021, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491774 від 24.04.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно яких 24.04.2021 у їх присутності ОСОБА_2 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат 0,27 проміле;

- роздруківкою (чеком) показників огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820», проведеного 24.04.2021 о 00:15, результат тесту 0,27 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проведеного поліцейськими на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», згідно якого ОСОБА_2 погодився з показником 0,27 проміле алкоголю в крові

- записами з відеореєстратора патрульного автомобіля, на якому зафіксовані обставини зупинки т/з, за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 , а також записами з нагрудних відеокамер поліцейських, згідно яких водій ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції у зв`язку з недоліками в роботі освітлювальних приладів т/з. В процесі спілкування працівником поліції були виявлені ознаки сп`яніння, після чого запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою приладу Драгер. У присутності свідків водій пройшов відповідний огляд за допомогою спеціального технічною пристрою, результат 0,27 проміле. На запитання поліцейського, чи вживав він алкоголь, останній сказав, що випив банку «РЕВ» вчора зранку.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому необхідно зауважити, що захистом не оскаржувався факт присутності двох свідків під час проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп`яніння згідно визначеного законом порядку.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури (чинної на момент скоєння правопорушень) огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності 2-х свідків; матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.

Та обставина, що при проходженні медичного огляду на стан сп`яніння за результатами тесту алкотестер показував різні дані, на що звертає увагу сторона захисту, на правильність прийнятого судом рішення не впливає, оскільки факт перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, а відтак і керування ним т/з у такому стані, був встановлений на підставі проведеного медичного огляду з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820 у відповідності встановленому законом порядку. При цьому ставити під сумнів вказаний результат апеляційний суд не вбачає підстав, так як огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився двічі із застосуванням приладу Драгер, результат останнього тесту якого показав 0,27 проміле. ОСОБА_2 був ознайомлений та погодився з його результатом, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, на проходженні огляду в закладі охорони здоров`я та відібранні у нього біосередовища не наполягав.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_2 перед проведенням огляду на місці зупинку т/з працівники поліції не роз`яснили прав, не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. При цьому про роз`яснення йому прав ОСОБА_2 власноруч поставив підпис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги щодо зацікавленості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей, які б свідчили про упередженість чи зацікавленість цих осіб у необ`єктивному розгляді даної справи та у незаконному притягненні особи до адміністративної відповідальності. При цьому свідки запрошуються виключно у разі, коли особа, яка керує т/з, погодилась пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу з метою підтвердження показників останнього. Водій ОСОБА_2 погодився з показниками огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, проведеного 24.04.2021 о 00:15, результат тесту якого склав 0,27 проміле, що і засвідчили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не є працівниками правоохоронних органів. При цьому також під час проведення огляду ОСОБА_2 поліцейський застосував технічний засіб для відеозапису, а матеріали відеозапису долучив до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).

Що стосується посилань сторони захисту на незначний показник приладу «Drager Alcotest 6820» з допустимою похибкою та відсутність роз`яснення з приводу направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, то згідно п. 7 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі відмови водія т/з від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення (ст. 266 КУпАП).

У матеріалах справи та додатках до апеляційної скарги відсутні належні та допустимі докази, які б вказували, що водій ОСОБА_2 якимось чином або ж поведінкою висловлював свою незгоду з результатами медичного огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки т/з, або ж заявляв клопотання про проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я, просив роз`яснити порядок застосування спеціального технічного засобу, а відтак апеляційний суд не може прийняти їх до своєї уваги.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги захисника Созонова В. П., то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. При цьому в своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику СОЗОНОВУ В. П. строк на апеляційне оскарження постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 29.06.2021.

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 29.06.2021 відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника СОЗОНОВА В. П. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов