Справа № 428/7755/21
Провадження №3/428/1818/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

за участі секретаря Рудік Ю.Ю.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Сєвєродонецьким МВ УДМС 25.06.2014, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 712430 від 11.08.2021 року, в період часу з 22-00 години 10 серпня 2021 року по 09-00 годину 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 біля будівлі Луганської обласної прокуратури, розташованої за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 27, організував проведення зборів, чим порушив порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 1 ст. 185-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом виклику за допомогою телефонограми.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Осика М.І. надав суду письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи та в яких просив розглянути справу без їх участі.

У письмових запереченнях адвокат Осика М.І. вказав, що протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП складений із порушенням норм матеріального права, а в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-1 КУпАП. Просив закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких в передбаченому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, за викладених в протоколі серії ВАБ № 712430 від 11.08.2021 року обставин вказано про порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Вказані дії уповноваженою особою Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області кваліфіковано за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП.

Диспозиція вказаної норми передбачає відповідальність за порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

У відповідності до вимог ст. 39 Конституції України, громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина.

Відповідальність за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП настає у разі порушення встановленого порядку організації чи проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 39 Конституції України про завчасне сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій (справа щодо завчасного сповіщення про мирні зібрання) від 19.04.2001 року (справа №1-30/2001), визначення конкретних строків завчасного сповіщення з урахуванням особливостей форм мирних зібрань, їх масовості, місця, часу проведення тощо є предметом законодавчого регулювання, однак в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 немає посилань на нормативний акт, яким встановлено цей порядок.

Статтею 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу об`єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів.

Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття не перешкоджає запровадженню законних обмежень на здійснення цих прав особами, що входять до складу збройних сил, поліції чи адміністративних органів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судами застосовується при розгляді справ Конвенція та практика Європейського Суду як джерела права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11.04.2013 року, в пунктах 54, 55, 67 обумовлено, що «за відсутності чіткого та передбачуваного порядку законодавства, що визначає правила проведення мирних демонстрацій, покарання заявника за порушення неіснуючого порядку було несумісним зі ст. 7 Конвенції».

Таким чином, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про відсутність у національному законодавстві України порядку організації та проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, а тому притягнення громадян до адміністративної відповідальності за ст. 185-1 ч.1 КпАП України є порушенням ст. 7 Конвенції.

Мітинг це масові збори з питань злободенних, переважно політичних питань, які проводяться, як правило, на вулицях, майданах, стадіонах, парках. Неодмінні атрибути мітингу масова аудиторія, промовці, лозунги, прапори, заклики (усні, друковані, письмові).

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 712430 від 11.08.2021 року, в період часу з 22-00 години 10 серпня 2021 року по 09-00 годину 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 біля будівлі Луганської обласної прокуратури, розташованої за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 27, організував проведення зборів, чим порушив порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 1 ст. 185-1 КУпАП.

Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, повинна була зазначити окрім статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, ще й нормативний (підзаконний) акт, яким визначається порядок організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій (його номер, дату прийняття, назву органу який прийняв акт), а також статтю, частину, пункт який порушений особою стосовно якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить посилань на те, в чому конкретно полягає суть порушень, допущених особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, які дії нею були вчинені, чи яких дій вона не вчинила, порушуючи при цьому встановлений законодавством порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, не міститься посилання на встановлену при складенні протоколу форму вини правопорушника. Також в ньому не відображено, який конкретно нормативний акт порушено, суть його приписів, з посиланням на статтю та назву.

Крім того, з досліджених протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту, фото не можливо встановити, з яких саме підстав вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення складений саме відносно громадянина ОСОБА_1 , враховуючи відсутність в матеріалах справи пояснень свідків, учасників зібрання, будь-яких інших належних та допустимих доказів.

Крім цього долучені до протоколу матеріали не містять відомостей, які б підтвердили факт того, що ОСОБА_1 має будь-яке відношення до вказаного масового заходу, а тим більше, що він організував масову аудиторію для його проведення з відповідними лозунгами та закликами.

При цьому, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, вина є обов`язковою умовою адміністративної відповідальності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином обов`язок надання доказів на підтвердження порушень в діях особи, відносно якої був складений протокол покладається на особу, що складала цей протокол.

Однак, положення наведеної ст. 251 КУпАП працівником, що складав даний протокол не дотримані і необхідні, допустимі, достовірні, а у своєї сукупності достатні докази вчинення ОСОБА_1 порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Отже, вивчивши докази, додані до протоколу про адміністративні правопорушення, суд робить висновок про відсутність чітких та узгоджених між собою доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-1 КУпАП.

Інших доказів щодо вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-1 КУпАП, суду не надано.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено встановлення судом інших обставин адміністративного правопорушення, ніж ті, що зазначені в протоколі, оскільки це б погіршувало становище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, всупереч положенням ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначені докази в справі про адміністративне правопорушення, надані суду матеріали не містять належних, беззаперечних та достовірних доказів, які б доводили, вину ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». За рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», в розумінні суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, в решті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-1 КУпАП, та в діях ОСОБА_1 за обставин зазначених в протоколі, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-1 КУпАП, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 33-35, 185-1, 221, 247, 284, 285, 289, 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП, закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд Луганської області.

Суддя В. М. Олійник