Справа № 442/5561/21 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 33/811/1306/21 Доповідач в 2-й інстанції: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2021 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. в дохід держави.

Згідно постанови, 13.07.2021 державним виконавцем Дрогобицького МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мачкур В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за несплату аліментів на дитину, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців та становить 91 550,58 грн.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить, поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати таку.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначє, що відповідно до ст.268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Однак суд першої інстанції розглянув справу без його участі.

Суд при винесенні оскаржуваної постанови допустив істотне порушення його прав, як особи яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантованих ст.268 КУпАП, що є підставою для скасування постанови суду.

Суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а оскаржувана постанова суду не відповідає встановленим обставинам справи і наявним в матеріалах справи доказам.

Також, суд не перевірив дані щодо сплати ним аліментів, а прийняв до уваги лише суму заборгованості у розмірі 91 550,58 грн., не перевіривши її утворення, прийняв як доказ наданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, із якого є незрозумілим і матеріали справи не дають відповідь на питання, у зв`язку із чим виникла дана заборгованість у такій значній різниці у термін шість місяців. Також зазначено, що мало місце сплата аліментів у визначеному у виконавчому листі сумах та викладені у графі «сплачено боржником» у тому числі і за період шість місяців. Суд не звернув увагу на дані, надані виконавцем щодо сплати ним аліментів. Дана обставина свідчить, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП, оскільки він не ухилявся від сплати аліментів, сплачував їх. Намірів ухилятися від сплати аліментів не має та не було.

Окрім цього, не було допитано з приводу розміру фактичної заборгованості по сплаті аліментів колишньої дружини, яка змогла б вказати період за який дана заборгованість виникла та її розмір з врахуванням отриманих коштів.

Суд першої інстанції визнаючи його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП прийшов до помилкових висновків, оскільки доказів, які підтверджують наявність складу адміністративного правопорушення щодо несплати аліментів, немає.

Наголошує, що протокол про адміністративні правопорушення складений з істотним порушенням вимог КУпАП, а тому не може бути визнаний законним, внаслідок чого винесена судом першої інстанції постанова за наслідками його розгляду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України за недоведеністю, наявності складу інкримінованого адміністративного правопорушення у його діях.

В обґрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження звертає увагу, що розгляд справи відбувся без його участі, копію оскаржуваної постанови отримав 2 вересня 2021 року, після чого в передбачений законом строк подав апеляційну скаргу.

В судове засідання апеляційної суду ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що особа подавши апеляційну скаргу до суду та отримавши доступ до правосуддя, в судове засідання повторно не з`явилась, документи про поважність причини неявки не подав, тому суд вирішив розглянути справу у його відсутності.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол, не перешкоджає розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції неодноразово відкладалися судові засідання, про що суддя зазначив у постанові, що свідчить про затягування апелянтом строків розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі»№ 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові, зокрема даними наведеними у: протоколі про адміністративне правопорушення № 37 від 13.07.2021 (а.с. 2); виконавчому листі (а.с.8); розрахунку заборгованості по аліментах ВП № 61461227 від 01.07.2021(а.с.4).

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП нічим не підтверджені, та не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 183-1 КУпАП у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, і відповідає особі правопорушника.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга також не містить і інших правових підстав для скасування судового рішення.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст.247 КУпАП, відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що постанова є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.