ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/7792/20 Головуючий суддя І інстанції Блага І. С.
Провадження № 33/818/1010/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Тимошенко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1970 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.

Постановою встановлено, що 13 грудня 2020 року о 17 годині 00 хвилин в м.Харкові, на площі Героїв Небесної Сотні, 36, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21150, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надав переваги в русі автомобілю ЗА-Daewoo, д.н.з. НОМЕР_2 , котрий рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, після чого допустив наїзд на перешкоду (будівельний паркан). Автомобілі механічно пошкоджено, пошкоджено паркан, заподіяно матеріальної шкоди, чим порушив вимоги п.12.1, 16.11 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Потерпілий: ОСОБА_2 .

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2021 року скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та передати матеріали до УПП в Харківській області для доопрацювання та встановлення винних осіб.

Посилався на те, що у скоєнні ДТП він не винен, а винен інший учасник події. Вказує, що на схемі не зазначено фактичне місце зіткнення автомобілів, а також не зафіксоване розтошування автомобілів в момент їх зіткнення. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідків. Також вказує, що суд першої інстанції не з`ясував, чи дійсно дорога, по якій рухався потерпілий була головною. Вважає, що потерпілий рухався із недопустимою швидкістю, а тому не мав можливості об`їхати його. Вказує, що суд першої інстанції не передав справу для розгляду за його місцем проживання. Зазначає, що йому було відмовлено в проведенні експертизи. Вказує на формальний підхід працівників поліції під час оформлення матеріалів ДТП та складенні протоколу стосовно нього.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2021 року, посилаючись на те, що у строк, передбачений чинним КУпАП, а саме 04.03.2021 року він подав апеляційну скаргу через електронну систему «Електронний суд». Однак вона була спрямована безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а відповідно до листа Харківського апеляційного суду від 10.03.2021 року № 01-13/248/2021, який надійшов до нього через систему «Електронний суд», йому булмог КУпАП. Отримавши цей лист, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до суду першої інстанції.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Поряд з цим, ОСОБА_1 просив допитати у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були очевидцями події ДТП.

Оскільки під час судового розгляду судом першої інстанції ці свідки були допитані та їх поясненням надана належна правова оцінка, суд апеляційної інстанції залишає це клопотання без задоволення.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги, повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник потерпілого - адвокат Тимошенко Л.В. повідомила, що ОСОБА_2 дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної карги ОСОБА_1 , однак він узгодив свою позицію із захисником та уповноважив саме захисника на участь в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 269 та 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без участі потерпілого ОСОБА_2 за умови участі в судовому засіданні апелянта ОСОБА_1 та представника потерпілого адвоката Тимошенко Л.В.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції апелянт заявив клопотання про призначення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, на вирішення якої просив поставити певні питання (арк. 176).

У задоволенні цього клопотання було відмовлено виходячи з наступного.

Питання щодо того, як повинні були діяти учасники ДТП у відповідності до вимог ПДР є незрозумілим, оскільки дотримання або не дотримання водіями пунктів Правил дорожнього руху України взагалі мають правовий характер. При цьому, належить врахувати, що матеріали справи містять достатню кількість відомостей щодо події дорожньо-транспортної пригоди і на час апеляційного розгляду не вбачається необхідності залучення експерта, який володіє спеціальними знаннями, у відповідності до вимог ст. 273 КУпАП, тобто за наслідками поданої апеляційної скарги належить вирішити суто правові питання про винуватість або не винуватість особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Питання, що ставляться апелянтом експерту в заявленому клопотанні взагалі межують з вирішенням правових питань щодо винуватості осіб, які належить вирішувати тільки суду. За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для залучення експерта, а тому позбавлений можливості задовольнити клопотання про проведення судової автотехнічної експертизи, виходячи зі змісту не конкретно сформульованих питань у клопотанні апелянта.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у матеріалах справі, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ, не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, при виїзді на нерегульованому перехресті не надав переваги в русі автомобілю ЗАЗ, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, після чого допустив наїзд на перешкоду (будівельний паркан). Автомобілі механічно пошкоджено, пошкоджено паркан, заподіяно матеріальну шкоду.

Зазначений протокол складений у присутності ОСОБА_1 безпосередньо на місці події, з його змістом він був ознайомлений, про що свідчать його власноручний підпис у цьому протоколі.

Слід зауважити, що в протоколі відсутні будь-які заперечення ОСОБА_1 щодо змісту протоколу, що свідчить про його згоду з цими відомостями.

Крім того, відповідно до його власноручних письмових пояснень, (арк. 3), він їхав по вул. карбищева. Виїжджаючи на перехрестя на вул. Героїв Небесної Сотні він почав гальмувати, але його винесло на перехрестя, оскільки була ожеледиця.

Аналізуючи зміст цих пояснень, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 визнав свою вину та не заперечував щодо скоєння зіткнення з іншим транспортним засобом.

Відповідно до відомостей схеми місця ДТП вбачається, що місце зіткнення є відрізок проїжджої частини майдану Героїв Небесної Сотні саме при виїзді з пров. Карбищева.

Цю схему ОСОБА_1 підписав без будь-який зауважень, а тому слід вважати, що він погоджувався зі змістом цієї схеми.

Аналізуючи відомості цієї схеми вбачається, що перед виїздом з провулку Карбищева на вул. Героїв Небесної Сотні встановлений дорожній знак «Дати дорогу».

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того, що на час події ДТП цей знак також був на цій ділянці дороги та він його бачив під час виїзду на вул. Героїв Небесної Сотні.

Відповідно до правил дорожнього руху України, знак 2.1 означає надати дорогу.

Тобто водій ОСОБА_1 побачивши цей знак, повинен був надати дорогу автомобілям, які рухались по вул. Героїв Небесної Сотні, оскільки цей знак був розташований саме перед перехрестям з цією вулицею і саме по цій вулиці рухався автомобіль під керуванням потерпілого.

Крім того, відповідно до вимог п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Отже, потерпілий ОСОБА_2 , рухаючись по майдану Героїв Небесної Сотні не розраховував на те, що водій ОСОБА_1 порушить вимогу знаку 2.1 «Надати дорогу» та здійснить маневр виїзду з неголовної дроги та не надасть йому дорогу.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що дії працівників поліції під час складення протоколу, а також під час складення схеми місця події ОСОБА_1 не оскаржував ані до керівництва працівників поліції, ані до суду адміністративної юрисдикції у порядку, передбаченому КАС України, ані до правоохоронних органів в порядку, передбаченому КПК України.

Отже, за відсутністю будь-яких дій ОСОБА_1 , спрямованих на оскарження дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність дій працівників поліції під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих.

Верховний Суд в постанові від 10 липня 2020 року в справі № 420/647/19 дійшов висновку, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За змістом закону підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.

Суд першої інстанції вірно послався на відомості, які зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки з цими відомостями ОСОБА_1 був ознайомлений та не заперечував щодо їх об`єктивності. Також в своїх письмових поясненнях він об`єктивно визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної події, яка сталася на перехресті.

Заперечуючи свою вину ОСОБА_1 зазначає, що він перебував у стресовому стані, а тому надавав такі пояснення.

Суд апеляційної інстанції розцінює такі твердження апелянта як спосіб захисту для уникнення відповідальності та ставиться до них критично, оскільки первинні пояснення ОСОБА_1 об`єктивно узгоджуються із відомостями схеми місця ДТП та поясненнями потерпілого ОСОБА_2 .

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав суду відповідь головного інженера КП «Харків-Сигнал», в якому йдеться про те, що дорожні знаки 2.3 «Головна дорога» по майдану Героїв Небесної Сотні, перед перехрестям з пров. Карбищевим (з обох сторін) відсутні за технічними даними підприємства, станом на 13.12.2020 року.

Однак, відповідно до відомостей схеми місця ДТП та пояснень самого ОСОБА_1 , які він надав в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції на перехресті майдану Героїв Небесної Сотні та пров. Карбищева з боку виїзду з пров. Карбищева станом на 13.12.2020 року був встановлений знак 2.1 «Дати дорогу», вимоги якого останній не виконав, що призвело до зіткнення автомобілів.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник потерпілого пояснила, що в день настання ДТП на проїжджій частині була ожеледиця.

ОСОБА_1 не заперечував цього факту та навіть підтвердив його, що узгоджується з його письмовими поясненнями (арк. 3), в яких він зазначав, що він намагався загальмувати, однак його винесло на перехрестя, оскільки була ожеледиця.

Отже, враховуючи наведені відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що саме ОСОБА_1 керуючи автомобілем порушив вимоги п.п. 12.1, 16.11 ПДР України, що обумовлює притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції законно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання щодо направлення справи стосовно нього для розгляду за місцем його проживання.

Суд першої інстанції слушно зазначив, що Правила підсудності при направленні матеріалу до Червонозаводського районного суду м. Харкова не були порушені. ОСОБА_1 не визнавав себе винним, а направлення справи для розгляду за місцем проживання особи, яка притягається до відповідальності є лише правом суду, а не його обов`язком, тобто суд має дискреційні повноваження щодо цього. Поряд з цим, потерпілий ОСОБА_2 є мешканцем місця Харкова, що, враховуючи не визнання ОСОБА_1 , своєї вини, обумовлювало допит в якості потерпілого і ОСОБА_2 .

Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання про направлення справи стосовно іншого до іншого суду за місцем його проживання.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і зміні за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2021 року.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков