Дата документу 11.10.2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Юрлагіна Т.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянка України, , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2

за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,

за участю:

прокурора Широкова М.О.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 будучи особою на яку поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановлений законодавством строк Національне агентство про суттєві зміни у майновому стані, шляхом внесення інформації до Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в зв`язку із отриманням 01.03.2021 доходу за місцем роботи розміром 174 970,79 грн., який перевищує 50 прожитковим мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2021 року.

Відповідно до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі від 23.10.2018 № 15 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Другого слідчого відділу (відділу з розслідувань злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.

Згідно з наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі від 26.02.2021 № 31 о/с ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 01.03.2021 року.

Таким чином, відповідно до підпунктів «в», «д» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, він є суб`єктом на якого поширюється дія Закону.

Згідно з примітками до статей 513 та 56 Закону України «Про запобігання корупції» особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "Б" відноситься до службовий осіб які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Тому, згідно з абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 1, частиною першою статті 45, частиною четвертою статті 52 Закону, приміткою до статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом правопорушення.

Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною першою статті 651 Закону встановлено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1 допустив порушення вимог Закону, в частині неповідомлення Національного агентства про суттєві зміни у майновому стані, з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 52 Закону встановлено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку зобов`язаний повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства (У редакції Закону № 1079-ІХ від 15.12.2020).

Положення частини четвертої цієї статті застосовуються до суб`єктів декларування, які є службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а також суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, відповідно до статті 513 цього Закону.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України н; 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 станови ті 2 270,00 гривень.

Таким чином, з 01.01.2021 суб`єкти декларування зобов`язані були повідомляти Національне агентство про суттєві зміни в майновому стані, а саме отримання доходу, придбання майна на суму, що перевищує 113 500,00 гривень.

Згідно з інформацією ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_1 01.03.2021 отримав дохід за місцем роботи у розмірі 174 970,79 гривень.

Отже, ОСОБА_1 01.03.2021 отримав дохід на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2021 року.

Виходячи з вищевикладеного, він, будучи особою на якого розповсюджується дія Закону, був зобов`язаний до 00 год. 00 хв. 12.03.2021 подати до Реєстру повідомлення про суттєві зміни в майновому стані шляхом заповнення форми повідомлення на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Проте, відповідно до відомостей Реєстру, належне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані ОСОБА_1 не подав у встановлений законодавством строк.

Відповідно до відомостей Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 зареєструвався у Реєстрі 29.03.2017, подав 11 декларацій у 2017-2021 роках.

Оскільки ОСОБА_1 не вперше подавав декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування йому відома послідовність дій необхідних для заповнення та подання документів до Реєстру.

Згідно з послідовністю дій користувача Реєстру у період з 01.03.2021 (день отримання доходу) по 11.03.2021 (останній день подачі повідомлення) ОСОБА_1 не заходив в «особистий кабінет» і відповідно дій з метою створення та подачі повідомлення про суттєві зміни у майновому стані не здійснював.

Таким чином, ОСОБА_1 не вжив заходів для подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані у встановлений Законом строк.

Листами Національного агентства від 21.07.2021 № 47-01/54419/21, від 15.07.2021 № 47-01/52905/21, від 30.06.2021 № 47-01/48894/21, від 18.06.2021 № 47-01/46081/21, від 02.06.2021 № 47-01/39807/21 та від 25.05.2021 № 47. 01/36210/21 ОСОБА_1 неодноразово запрошувалась до Національного агентства для надання пояснень та за наявності підстав складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Листами вх.№ 09/49706/21 від 17.06.2021, № 09/53130/21 від 30.06.2021, № 07/57282/21 від 15.07.2021, № 09/58695/21 від 21.07.2021 ОСОБА_1 повідомляв, що не може прибути до Національного агентства з різних підстав. Пояснень щодо вчиненого правопорушення не надав.

Поважних причин, які б перешкодили ОСОБА_1 подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, не встановлено.

Необхідно зауважити, що наявність чи відсутність умислу для наявності складу даного правопорушення, юридичного значення не має, оскільки з об`єктивної сторони вказане правопорушення має формальний склад, тобто законодавець встановив відповідальність суб`єкта декларування безпосередньо за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, незалежно від наявності такого умислу.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів, а тому таке правопорушення не може бути визнане, як малозначне.

Враховуючи, що правопорушення, передбачене частиною другою статті 1726 КУпАП є правопорушенням з формальним складом та зазначена норма права не містить кваліфікуючих ознак, сам факт не подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування у встановлений законодавством строк утворює в діях ОСОБА_1 об`єктивну сторону правопорушення.

Таким чином ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, не подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, у встановлений законодавством строк, що є порушенням вимог частини четвертої статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за що передбачена частиною другою статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 винуватість не визнав зазначив, що не є суб`єктом даного адміністративного правопорушення, оскільки його було звільнено, та він не повинен був подавати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, також вважає з урахування отриманої відповіді від Державного бюро розслідувань датою виявлення несвоєчасного подання ним декларації є 02.04.2021 року, оскільки саме в цей день відповідальний підрозділу органу, в якому він працював повідомив про дані обставини Національне агентство з питань запобігання корупції, тому станом на 11 жовтня 2021 року строк для накладення адміністративного стягнення, який складає шість місяців з дня виявлення правопорушення, сплив 02 жовтня 2021 року, що є підставою для закриття провадження у адміністративній справі.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП та просив накласти на нього стягнення за вчинення вказаного правопорушення.

На підставі наданих матеріалів провадження та доводів сторін, оцінивши в сукупності всі обставини, суддя дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у своїй постанові від 11 липня 2018 року (справа № 308/8763/15-а провадження № К/9901/12342/18) зауважив, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» № 114- ІХ від 19.09.2019, який введений в дію 19 квітня 2020 року, стаття 38 КУпАП викладена в новій редакції.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами 1 та 2 статті 8 КУпАП встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Положення статті 38 КУпАП України в новій редакції, яка почала діяти з 19 квітня 2020 року, збільшує строк накладення адміністративного стягнення з трьох до шести місяців.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушень) згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 04.08.2021, адміністративне стягнення за вчинення вказаного правопорушення, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Особливістю правопорушень, пов`язаних з корупцією, є те, що початок перебігу строку для накладення адміністративного стягнення розпочинається з дня його виявлення.

У повідомленні Національному агентству з питань запобігання корупції від 02.04.2021 за №10-10-01-76836 вказується на факт вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, надіслані матеріали, які містять повні дані як про суть порушення, так і про особу, яка його вчинила, а уповноваженим органом 04 серпня 2021 року складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за № 47-01/168/21 винятково на підставі цих матеріалів, тобто судом встановлено, що саме дата 02.04.2021 року, і є днем виявлення порушення.

Отже, строк для накладення адміністративного стягнення, який складає шість місяців з дня виявлення правопорушення, сплив 02 жовтня 2021 року.

Строк накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення це певний період часу, протягом якого дія чи подія мають юридичне значення. Цей строк не поновлюється і не продовжується і є гарантією того, що будь-які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення мають бути припинені.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи буде свідчити про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не може встановлюватись у справах, у яких провадження закривається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 245, 247, 283-284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т.В. Юрлагіна