П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/649/21

Провадження №3/377/157/21

27 жовтня 2021 року суддя Славутицького міського суду Київської області Бабич Н.С., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що надійшла із відділення поліції № 2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює машиністом насосних установок в Комунальному підприємстві «Славутич-Водоканал» Славутицької міської ради, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

У С Т А Н О В И Л А:

Згідно з протоколом від 12 жовтня 2021 року серії АПР 18 № 634709, 18.09.2021 року, о 19 годині 30 хвилин, за адресою спільного проживання, в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якої висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, голосно кричав, ображав, чим вчинив домашнє насильство, що могло завдати шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив суду, що 18.09.2021 року між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_2 виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого він не висловлювався на її адресу ґрубою нецензурною лайкою та не чинив відносно неї домашнього насильства.

Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи, вважаю необхідним зробити такий висновок.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною 1 статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено у статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за правопорушення, зазначене у вищевказаному протоколі, передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за ознаками вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів, на які потерпілий має передбачене законом право) внаслідок чого могла бути завдана чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а також у невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений та у неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого перебування в разі винесення такого припису. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу. Суб`єктом правопорушення є особа, якій виповнилося 16 років.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суду надано такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №634709 від 12.10.2021 року, в якому особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 , зазначив, що не згоден з протоколом;

- письмова заява ОСОБА_2 від 23.09.2021 року, в якій вона просить притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно зі ст. 173-2 КУпАП;

- письмові пояснення ОСОБА_2 від 23.09.2021 року, відповідно до яких вони з чоловіком розлучені вже чотири роки, але проживають у одній квартирі. Протягом усіх чотирьох років ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння вчиняє над нею психологічне насильство, а саме: словесно ображає нецензурною лайкою, погрожує розправою, залякує, штовхається, шарпає за волосся, хапає за горло, кидається різними речами. 18.09.2021 року, близько 19 годин 30 хвилин, ОСОБА_1 прийшов до дому в нетверезому стані та безпідставно вчинив в черговий раз домашнє насильство, висловлюючись нецензурними словами, принижував та погрожував, тому вона викликала наряд поліції;

- копія паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 18.09.2021 року, о 19 годині 30 хвилин, за адресою спільного проживання, в АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якої висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, голосно кричав, ображав, чим вчинив домашнє насильство, що могло завдати шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , між ним та колишньою дружиною виник конфлікт на побутовому ґрунті, що не вказує на вчинення ним того виду насильства, який визначений у диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У письмових поясненнях ОСОБА_2 від 23.09.2021 року зазначено, що 18.09.2021 року, близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_1 прийшов додому в нетверезому стані та безпідставно вчинив в черговий раз домашнє насильство, висловлюючись нецензурними словами, принижував та погрожував.

Проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 вказаних дій та настання для потерпілої наслідків, зазначених у ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 не можуть бути визнані беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 вищевказаних дій та настання наслідків, оскільки не підтверджені іншими належними та допустимими доказами, а тому не є достатніми для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозицій ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та настання для потерпілої ОСОБА_2 наслідків, вказаних у цій статті.

Крім того, вважаю, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, суд позбавляється статусу незалежного органуправосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази ( п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги, що в судовому засіданні не встановлено належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, то провадження у справі необхідно закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 279, 280, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. С. Бабич