Справа № 344/3783/21
Провадження № 33/4808/412/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 04 березня 2021 року в 05 год. 02 хв. по вул. Галицька, 139-А в місті Івано-Франківськ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Volkswagen Tiguan державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не визнає себе винним і не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а матеріали справи не містять допустимих доказів факту такого порушення і не підтверджують його вини.

Вважає, що постанова суду не відповідає вимогам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що розгляд справи відбувся у його відсутності, а копію постанови йому не було судом направлено.

Апелянт наголошує на тому, що на відеозаписах, долучених до матеріалів справи, зафіксовано факт відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в присутності свідків іншої особи, а саме вказано не його прізвище та ім`я, а отже суд першої інстанції надав неправильну оцінку обставинам справи.

ОСОБА_1 просить апеляційний суд при перевірці доводів поданої ним апеляційної скарги на оскаржувану постанову дослідити відеоматеріали у справі, оскільки вони не узгоджуються із протоколом про адміністративне правопорушення, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів.

ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було задоволено подане ним клопотання про виклик свідків, які зазначені в протоколі, для надання ними пояснень, чим порушено його право.

Апелянт також зазначає, що матеріали справи не містять даних того, що він був відсторонений від керування транспортним засобом та передачі керування іншій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейських при оформленні матеріалів справи.

Звертає увагу на те, що правопорушення вчинене 04.03.2021 року, а тому на момент розгляду справи в апеляційному суді, у відповідності до вимог ст.38 КУпАП, строки накладення адміністративного стягнення закінчилися, у зв`язку із чим провадження у справі підлягає закриттю.

Просить суд врахувати його невинність і відсутність доказів його перебування в стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи, що судом неповно та неправильно встановлено обставини справи, які мають значення для вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Грица Ю.Ю. не з`явились, хоча в установленому законом порядку неодноразово повідомлялись про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості їх участі в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_1 відбувається в суді апеляційної інстанції з 14.06.2021 року і за цей час ОСОБА_1 та його захисник адвокат Грица Ю.Ю. жодного разу не з`явились в судові засідання.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Грица Ю.Ю. неодноразово повідомлялись про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомили про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції та приймаючи до уваги тривалість розгляду справи в апеляційній інстанції , вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 та його захисника адвоката Грица Ю.Ю.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, а копію постанови судом йому не було направлено.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості приймати участь у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

З мотивувальної частини постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.05.2021 року вбачається, що 21 квітня 2021 року суддею Івано-Франківського міського суду винесено постанову у якій роз`яснено про можливість участі ОСОБА_1 та його захисника у судовому засіданні у режимі відео конференції. Однак клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції до суду не надходило. Судом при прийнятті рішення у справі прийнято до уваги, що ОСОБА_1 на розгляд справи у судове засідання не з`явився, 31.05.2021 року представник особи яка притягується у судовому засіданні просив суд визнати ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні інкримінованого останньому адміністративного правопорушення та на підставі чого провадження у справі закрити.

Разом з тим, суд наголошує, що рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу доцільно розглянути за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 16.03.2021 року, розгляд якої було призначено на 31.03.2021 року, про що ОСОБА_1 було завчасно та належним чином повідомлено (а.с.9-10).

30.03.2021 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки не може прибути в судове засідання, при цьому апелянт в поданому клопотання не вказав причини свого неприбуття в судове засідання(а.с.11).

Наступне судове засідання у справі було призначено на 13.04.2021 року, в яке ОСОБА_1 повторно не з`явився.

В черговий раз розгляд справи судом було призначено на 21.04.2021 року, про що ОСОБА_1 ознайомлений належним чином та завчасно, про що свідчить його власноручний підпис на розписці (а.с.13).

20.04.2021 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про направлення матеріалів справи до розгляду за місцем його проживання до Рожнятівського районного суду (а.с.15-16) та долучив копію договору оренди на житлове приміщення від 12.10.2020 року у відповідності до якого він винаймає житлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 (а.с.17-20).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 21.04.2021 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні даного клопотання і розгляд справи було призначено на 06.05.2021 року та роз`яснив право щодо розгляду справи в режимі відео конференції (а.с.21).

В день розгляду справи 06.05.2021 року адвокат Р.Є. Задна подала до суду клопотання про перенесення судового засідання та надання можливості ознайомлення з матеріалами справи (а.с.23) та долучила до заяви договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 №05/2021 від 05.05.2021 року (а.с.24-25) та ордер про надання правової допомоги серії ІФ №097495 № 05/2021 від 05.05.2021 року (а.с.26).

Розгляд справи було призначено на 24.05.2021 року про що захисника Задна Р.Є. було повідомлено під розписку (а.с.29), а з матеріалами справи захисника було ознайомлено 11.05.2021 року, про що свідчить розписка захисника на поданій нею заяві (а.с.30).

24.05.2021 року в день розгляду справи ОСОБА_1 подав на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи та вказав, що розірвав договір із адвокатом та його перебуванням за кордоном 21.05.2021 року, окрім цього надіслав заяву про виклик свідків зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.37-46).

В черговий раз розгляд справи було відкладено на 31.05.2021 року, про що ОСОБА_1 було повідомлено за допомогою телефонограми суду, яку ним прийнято особисто (а.с.48).

31.05.2021 року в судове засідання ОСОБА_1 в черговий раз не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, однак розгляд справи відбувся за участю його захисника адвоката Грици Ю.Ю. на підставі ордеру про надання правничої допомоги №3105/2021 від 31.05.2021 року (а.с.50).

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був належним чином проінформований про те, що в провадженні суду знаходиться справа про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а судом першої інстанції приймались необхідні заходи щодо забезпечення права правопорушника та його захисника на участь у судовому засіданні та розгляду справи у встановлений законом строк.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що станом на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП 04.03.2021 року встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що при вирішанні питання щодо можливості розгляду справи за відсутності певних учасників судового розгляду необхідно дотримуватись розумного балансу між забезпеченням права на правосуддя та прийняттям відповідних заходів щодо убезпечення від ризику життя та здоров`я людей.

Апеляційний суд вважає, що учасники судового розгляду, які не мають можливості з`явитися у судове засіданні, повинні своєчасно повідомляти суд про причини своєї неявки до суду та надавати відповідні документи на підтвердження обставин на які вони посилаються.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеної судової практики, учасники судового засідання мають можливість за відповідним клопотанням приймати участь у справі в режимі відео конференції.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи відбувся 31.05.2021 року за участю захисника ОСОБА_2 адвоката Грица Ю.Ю., який просив визнати ОСОБА_1 невинним у вчиненні правопорушення та закрити провадження у справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені ст. ст. 80, 81, 121-126, 127-1-129, ч.1,2,3,4 ст.130, 139 КУпАП можуть розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. ( «Пономарьов проти України»).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 викладених в апеляційній скарзі вбачається, що він вважає, що відсутні належні та допустимі докази саме його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та апелянт вказує на те, що на відеозаписах долучених до матеріалів справи працівник поліції зазначив прізвище та ім`я іншої особи, а не його.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі в присутності двох свідків.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №122029 від 04.03.2021 року водій ОСОБА_1 04 березня 2021 року в 05 год. 02 хв. по вул. Галицька, 139-А в місті Івано-Франківськ керував транспортним засобом марки Volkswagen Tiguan державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Яремків З.Ю., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою, свідками та особою, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 .

В протоколі зазначено, що особу правопорушника було встановлено на підставі паспорта громадянина України ID карти НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначенням місця їх проживання, а правильність вказаних даних підтверджена власноручними підписами свідків.

Зазначено, що до протоколу додається відео з боді камери 4939, 4957, направлення в ОНД, пояснення свідків, акт огляду, відео з автомобільного реєстратора.

В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення зазначено, що особа відмовилась надати пояснення на підставі ст.63 Конституції України.

В протоколі зазначено, що посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом не видавався.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_5 був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1), погоджувався з діями працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та розумів зміст обвинувачення, а саме, що протокол складено по причині його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що протокол про адміністративне правопорушення складався працівником поліції в присутності ОСОБА_1 і останній був ознайомлений із його змістом та сутністю висунутого проти нього обвинувачення.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення та з відеозапису з відео реєстратора патрульної машини поліції.

Зафіксовані відеозаписами обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та розумів причину зупинки транспортного засобу під його керуванням.

Поліцейський роз`яснив водієві ОСОБА_1 що причиною зупинки транспортного засобу було проїзд транспортного засобу на червоне світло світлофора, просив надати посвідчення водія та повідомив про виявлені ним ознаки алкогольного сп`яніння при спілкуванні із водієм.

З відеозапису відео реєстратора з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, роз`яснено порушення ним ПДР України при керуванні транспортним засобом. ОСОБА_1 після неодноразових пропозицій працівника поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі. Відеозаписи містять дані того, що працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено, про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

При дослідженні вищезазначених відеодоказів було виявлено, що працівник поліції при спілкуванні із ОСОБА_1 допустив помилку щодо його ім`я та по батькові. Однак, вказана помилка не має принципового значення, оскільки має суто технічний характер і не свідчить про те, що відповідні дії відбувались за участю іншої особи. Зокрема, матеріали відеозапису діють можливість встановити, що вони стосуються саме водія ОСОБА_1 , який в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та не заперечував проти складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на відсутність в справі даних про його відсторонення від керування транспортним засобом не спростовують події та складу адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 .

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що доводи про те, що ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять даних того, що саме він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, не відповідають дійсності та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції.

На відеозаписах долучених до матеріалів справи містяться відео стосовно ОСОБА_1 , дані якого було встановлено на підстав ІД картки паспорта громадянина України, яку було надано самим правопорушником.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини справи та наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази свідчать про те, що саме він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку та в присутності двох свідків.

Оцінюючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стосовно того, що відеозаписи містять неточності щодо встановлення особи правопорушника, апеляційний суд виходить із сукупності доказів, які досліджені судом апеляційної інстанції та приходить до висновку, що відеозаписи долучені до матеріалів справи стосуються обставин вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , а не іншою особою.

Апеляційний суд вважає , що доводи ОСОБА_1 про його невинуватість у вчиненні правопорушення, повністю спростовуються даними, які зафіксовані на відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відповідно до яких, він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі в присутності свідків.

Зокрема, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 з`ясувавши у працівників поліції причини зупинки транспортного засобу, визнавав, що саме він є водієм транспортного засобу та демонстрував поведінку, яка була спрямована на відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

На неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер ОСОБА_1 та у медичному закладі категорично відмовлявся, та вказував на те, що хоче піти додому, а на складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння йому байдуже. На відеозаписах зафіксовано, що ОСОБА_1 вину визнавав і пропонував спростити порядок оформлення матеріалів без участі свідків, вказував, що свідки йому не потрібні та бажав якнайшвидше піти додому.

Відеозаписи містять дані пропозиції працівників поліції ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння, однак останній в присутності свідків вкотре відмовився від його проходження. Так, відеозаписи містять дані того, що працівник поліції звернувся до ОСОБА_1 « ОСОБА_6 », однак, дана помилка у зверненні працівника поліції до правопорушника не спростовує даних того, що водієм, який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, був саме ОСОБА_1 .

За таких обставин, працівник поліції, враховуючи процесуальну поведінку водія транспортного засобу та наявність підозри в тому, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння і не може бути допущений до керування транспортним засобом без проходження відповідного огляду, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбувались, не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи.

Зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, повідомлено про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 Куп АП, з яким його було ознайомлено.

Так, відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні.

Вказані свідки також не з`явились у судове засіданні апеляційної інстанції, незважаючи на те, що суд апеляційної інстанції приймав відповідні заходи щодо забезпечення їх участі у судовому засіданні.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5) не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою під час проходження огляду у медичному закладі або у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Таким чином, з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції. вбачається, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі не погодився.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

В матеріалах справи наявний акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у відповідності до якого у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода (а.с.4). в акті огляду зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із їх даними щодо проживання та власноручними підписами свідків.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП «ПНЦ ІФОФ» (а.с.2), складеного о 05.29 год. 04.03.2021 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. В направленні зазначено, що особу було встановлено на підставі паспорта громадянина України ІД карти НОМЕР_2 .

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що він не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Крім того, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв