Справа № 466/5071/21 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 33/811/1319/21 Доповідач: Гуцал І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника Бойка В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бойка Валерія Федоровича на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 454 гривні судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 15 квітня 2021 року о 18:38 год. на вул. Курчатова, 3 у м. Нетішин, керував транспортним засобом марки «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, порушивши вимоги п. 2.5 ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Бойко В.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, направити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на розгляд до встановленого законом суду - Нетішинського міського суду Хмельницької області. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обгрунтування причин пропуску строку зазначає, що ОСОБА_1 не мав жодного відношення до Шевченківського районного суду м. Львова, а тому не передбачав, що матеріали справи щодо нього будуть скеровані до зазначеного суду, а не до Нетішинського міського суду Хмельницької області. У зв`язку з цим ані він, ні його захисник не зміг взяти участь у розгляді справи, оскільки судом про час і місце розгляду справи повідомлений не був. Копія оскаржуваної постанови досі не вручена особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. Зі змістом такої його адвокат ознайомився 6 вересня 2021 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень. З огляду на наведене, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено ним з поважним причин.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з грубим порушенням конституційних прав людини, норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Зокрема, вказує на те, що ОСОБА_1 з народження проживав (в тому числі і в день інкримінованого йому правопорушення) і проживає в м. Нетішин Хмельницької області та не має жодного стосунку до Шевченківського районного суду м. Львова. Враховуючи те, що ОСОБА_1 звинувачується у вчиненні правопорушення 15 квітня 2021 року на території м. Нетішина Хмельницької області, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 276 КУпАП, встановленим законом судом для розгляду справи останнього є Нетішинський міський суд Хмельницької області. В той самий час, справа про адміністративне правопорушення розглянута Шевченківським районним судом м. Львова, який не уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вчинені на території м. Нетішин Хмельницької області.

Також звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 , не містить відомостей про роз`яснення йому прав, передбачених ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 15 квітня 2021 року о 18:38 год. на вул. Курчатова, 3 у м. Нетішин Хмельницької області, транспортним засобом марки «Mazda 6», а тому останній не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, адвокатом Бойком В.Ф. скеровано до Львівського апеляційного суду клопотання про визнання доказів недопустимими, а саме: направлення на огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, оскільки таке не підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння; акт огляду на стан сп`яніння, у якому відсутні дата та час проведення огляду; постанову серії ЕАН №4073152 від 15 квітня 2021 року, оскільки така не підтверджує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Mazda 6»; протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , адже такий не міг бути складений о 18:40 год., оскільки повідомлення про ДТП надійшло до чергового відділення поліції о 18:38 год.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бойка В.Ф., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду приходить до наступного.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням, що ОСОБА_1 був відсутній під час винесення постанови стосовно нього, з матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваної постанови була скерована останньому 27 липня 2021 року, однак відомості про вручення такої відсутні, а тому, з метою забезпечення особі доступу до правосуддя, суддя апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, наявний у матеріалах справи відеозапис з камер спостереження патрульних та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у даному випадку полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння.

Так, у своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Як слідує з наявного у матеріалах справи рапорту старшого інспектора-чергового ВПД №1 Шепетівського РУП Паламарчука В.В., 15 квітня 2021 року ним отримано заяву та зареєстровано ЄО за №1384 як: ДТП, учасником якої, зокрема, був автомобіль марки «Mazda 6», р.н.

НОМЕР_2 розумінні п. 1.10 Загальних положень Правил дорожнього руху дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Тобто дорожньо-транспортна пригода є наслідком руху транспортного засобу, у даному випадку - транспортного засобу марки «Mazda 6».

Крім того, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №40731582 від 15 квітня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом. При цьому встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_3 .

За наведених обставин, суддя апеляційного суду погоджується з висновком судді суду першої інстанції, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_3 , підтверджується наявними матеріалами справи, а відтак є належним чином доведеним.

Стосовно покликання апелянта на те, що розгляд вказаної справи здійснювався неуповноваженим судом, оскільки розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, здійснюється виключно за місцем вчинення правопорушення, то такі є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 КУпАП, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справді, пунктом 10 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII було встановлено, що «у частині другій статті 276 слова та цифри «частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130» виключити».

Законом України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 3 грудня 2019 року №321-IX визначено, що пункт 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Відомості Верховної Ради України, 2019 р., № 17, ст. 71) викласти в такій редакції: «1. Цей Закон набирає чинності з 1 липня 2020 року, крім пункту 2 цього розділу, який набирає чинності з дня опублікування цього Закону».

У подальшому пунктом 117 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17 червня 2020 року № 720-IX встановлено, що у розділі I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Відомості Верховної Ради України, 2019 р., № 17, ст. 71) , зокрема: підпункти 9 і 10 виключити.

Таким чином, стаття 276 КУпАП постійно діяла в редакції, що передбачала можливість розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, як за місцем вчинення адміністративного правопорушення, так і за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників, оскільки зміни, які були покликані встановити безальтернативну підсудність справ даної категорії, були виключені з Закону №2617-VIII ще до набрання ними чинності.

При цьому суддя апеляційного суду звертає увагу, що згідно з частиною першою ст. 139 Закону України від 10 лютого 2010 року № 1861-VI «Про Регламент Верховної Ради України» зі змінами та доповненнями, підписані Президентом України закони публікуються в газеті «Голос України» та у Відомостях Верховної Ради України, а також розміщуються на офіційному вебсайті Верховної Ради України. Публікація законів та інших актів Верховної Ради у цих друкованих засобах масової інформації є офіційною.

Згідно із частиною другою та третьою ст. 1 Указу Президента України від 10 червня 1997 року № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності», офіційними друкованими виданнями в яких здійснюється оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України є «Офіційний вісник України», газета «Урядовий кур`єр», газета «Голос України», «Відомості Верховної Ради України».

Таким чином, покликання апелянта на редакцію ст. 276 КУпАП, розміщену на офіційному вебпорталі парламенту України «zakon.rada.gov.ua», якою передбачена безальтернативна підсудність розгляду справ даної категорії, а саме: за місцем вчинення адміністративного правопорушення, до уваги не береться, оскільки даний вебпортал не має статусу офіційного видання.

Крім того, суддя апеляційного суду бере до уваги наявну у матеріалах справи заяву ОСОБА_1 від 28 квітня 2021 року, з якою останній звернувся до начальника поліції ВПД1 м. Нетішин Шепетівського РУП, та клопотав про скерування матеріалів даної справи про адміністративне правопорушення до одного з львівських судів, оскільки його постійним місцем проживання є: АДРЕСА_1 (що належить до Шевченківського району м. Львова).

З огляду на викладене, суддя апеляційного суду дійшов до висновку, що розгляд даної справи про адміністративне правопорушення здійснено з дотриманням вимог ст. 276 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав, то такі спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №488728 від 15 квітня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом складеного відносно нього протоколу про адміністративні правопорушення, останньому роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, на момент складання адміністративного протоколу він, як особа, яка володіє водійськими правами та повинна знати Правила дорожнього руху, усвідомлював, що наслідком його дій, у тому числі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, є порушення вимог ПДР і складання, зокрема, протоколу серії ДПР18 №488728 від 15 квітня 2021 року.

Суддя апеляційного суду оцінює критично твердження апеляційної скарги про недопустимість такого доказу як протокол про адміністративне правопорушення через зазначений у ньому час складення 15 квітня 2021 року о 18:40 год., оскільки ОСОБА_1 був ознайомлений з таким протоколом, підписав його та жодних зауважень чи заперечень щодо такого не висловив, при цьому скориставшись своїм правом на надання пояснень, вказавши, що не перебував за кермом авто та не вживав ніяких алкогольних речовин.

Стосовно визнання недопустимим направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, то, на переконання судді апеляційного суду, таке складено на виконання та відповідно до вимог п. 8 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за №1452/735, а відтак визнання такого доказу недопустимим з підстав, що такий не підтверджує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, до уваги не береться.

Що стосується визнання недопустимим доказом акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у зв`язку з відсутністю у такому дати та часу проведення огляду, то таке твердження є неспроможним, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, а відтак такий огляд не проводився та, відповідно, факт перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння встановлено не було.

Поміж тим, ОСОБА_1 інкримінується не керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а відмова від проходження такого огляду.

Крім того, як встановлено ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (§34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, §54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

За відсутності відомостей про те, що постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №40731582 від 15 квітня 2021 року останнім оскаржена до суду та даних про скасування такої, суддя апеляційного суду презюмує, що така набрала законної сили, а тому є належним доказом у даній справі.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Здійснюючи оцінку доказів, наявних у матеріалах даної справи, суддя апеляційного суду дійшов до висновку, що такі зібрані у порядку, встановленому ст. 251 КУпАП, є належними, допустимими та достатніми для підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, врахував особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

поновити представнику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокату Бойку Валерію Федоровичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його представника - адвоката Бойка Валерія Федоровича - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.