ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1322/21 Справа № 205/1527/21 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К.О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Грачова М.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаною постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №101754 від 15.02.2021 року, 03 лютого 2021 року о 15.00 год., в м. Дніпро на перехресті нерівнозначних доріг вул. Орловська та вул. Камчатська, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «DAF», д/н НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено», не надав дорогу, і скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась по головній дорозі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Грачов М.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 року та провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стосовно апеляційних вимог вказує на те, що відносно ОСОБА_1 безпідставно був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Вказує на те, що ОСОБА_1 не визнає себе винуватим та зазначає, що зіткнення сталося коли автомобіль «DAF», д/н НОМЕР_1 майже закінчив проїзд перехрестя. Автомобіль «Volkswagen», д/н НОМЕР_2 вдарив автомобіль «DAF», д/н НОМЕР_1 в заднє праве колесо на відстані 1,5 м. Від заднього краю автомобіля при загальній довжині автомобіля «DAF».

Звертає увагу на те, що згідно висновку експерта № СЕ - 19/104 - 21/11952/ІТ від 01.06.2021 року в діях водія автомобіля «DAF», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам дорожнього знаку 2.2.

Вважає, що суд першої інстанції вибірково взяв до уваги докази по справі і прийняв суперечливе рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи.

Посилається на те, що водій ОСОБА_2 під час керування автомобілем відволіклась, не слідкувала за дорожньою обстановкою і допустила зіткнення.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В судовому засіданні адвокат Грачов М.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Негробов О.В. діючий в інтересах потерпілої ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

У відповідності до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Окрім того вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №101754 від 15.02.2021 року; рапортом інспектора УПП від 03.02.2021 року; протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 03.02.2021 року; схемою місця ДТП; висновком експертного дослідження № СЕ-19/104-21/11952-ІТ від 01.06.2021 року та фототаблицею.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до п.п. 16.11 ПДР На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Дорожній знак 2.2 ПДР визначає, що проїзд без зупинки заборонено. Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком, необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички "головна дорога" - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Допитаний у судовому засіданні суду апеляційної інстанції судовий експерт ОСОБА_3 підтримав обставини, викладені у висновку експертного дослідження № СЕ-19/104-21/11952-ІТ від 01.06.2021 року.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку про те, що пояснення ОСОБА_1 є неспроможними, такими, що суперечать матеріалам справи та доказам, які були здобуті під час розгляду справи, оскільки в своїх первісних показах, які надійшли з ДПП УПП в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 не зазначав, що виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 ПДР України. В судовому засіданні суду першої інстанції він пояснив, що зупинившись перед дорожнім знаком 2.2 ПДР України, він бачив метрів за 80 - 100 наближаючий автомобіль «Volkswagen».

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

На переконання суду апеляційної інстанції саме дії водія ОСОБА_1 перебувають у причинно - наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП.

Доводи апелянта з приводу того, що водій ОСОБА_2 під час керування автомобілем відволіклась, не слідкувала за дорожньою обстановкою і допустила зіткнення, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Твердження апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не узгоджуються із матеріалами адміністративного провадження та наявними в них доказами.

Інші доводи апелянта є несуттєвими та визначають суб`єктивне ставлення з незгодою з постановою суду першої інстанції.

Таким чином, даючи оцінку вищевказаним доказам, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 уповноваженою особою поліції.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Проте, апеляційний суд звертає увагу, що як слідує з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи.

Так, за вимогами зазначеної вище ст. 280 КУпАП, суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і тільки після цього вирішується питання про накладення стягнення.

Окрім цього, слід зауважити, що згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З наведеної норми закону слідує, що для закриття провадження по справі суд має встановити наявність чи відсутність ряду обставин, зокрема, факту вчинення правопорушення особою, що його вчинила та її вини в цьому, часу вчинення, тощо.

При цьому, хоча суд першої інстанції і правильно з`ясував факт спливу строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно ст. 38 КУпАП, однак встановлення такої обставини, чи винна особа у скоєнні правопорушення, за яким відкрите провадження, є необхідною передумовою для прийняття рішення про закриття провадження за п. 7 ст. 247 КУпАП.

Також, у відповідності до положень ст. 283 КУпАП усі обставини, встановлені при розгляді справи, мають бути зазначені в постанові суду, що судом також не було здійснено, хоча суд першої інстанції і послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №101754 від 15.02.2021 року, рапорт інспектора УПП від 03.02.2021 року, протокол огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 03.02.2021 року, схему місця ДТП та фототаблицю.

Зі змісту норм ст. ст. 38, 247 КУпАП слідує, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення). При цьому, в аспекті аналізу положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд повинен встановити обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також наявність вини особи у його вчиненні не дивлячись на сплив строку, встановленого ст. 38 КУпАП, яка виключає можливість накладення стягнення, а ніяк не звільнення від відповідальності.

Відповідно до висновку, що міститься у постанові Верховного Суду у справі №927/623/18 від 16 квітня 2019 року, правого аналізу положень статі 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадках наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на це поєднання закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення не є взаємовиключним рішенням, як на це вказано судом першої інстанції в оскаржуваній постанові в її мотивувальній частині.

Матеріалами справи підтверджено, що приймаючи рішення про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції обставини доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, всупереч зазначеним вимогам, не з`ясував.

Разом з тим, з доводами апеляції щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і вимогами про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, апеляційний суд також не погоджується, оскільки такі доводи повністю суперечать обставинам викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення та з доказами наявними в матеріалах справи.

При цьому, апеляційний суд, позбавлений можливості скасувати оскаржувану постанову судді, оскільки відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд зобов`язаний прийняти нову постанову, яку у даному випадку прийняти є також неможливим.

Так, за вимогами ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За нормами кримінального процесуального Кодексу України (ст. 404 КПК), без апеляційного поводу, за межами апеляційних вимог, не можна приймати рішення, які погіршують становище особи, яка притягується до відповідальності.

Таким чином, згідно вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, тому, враховуючи відсутність апеляційного поводу щодо погіршення становища особи, що притягується до адміністративної відповідальності, так як відсутні апеляції з цього приводу інших осіб, вимоги апеляції адвоката, згідно вищенаведених висновків не підлягають задоволенню, суд апеляційної інстанції, у даному випадку позбавлений можливості прийняти своє рішення вирішивши питання про винуватість ОСОБА_1 , оскільки таке рішення є погіршенням становища останньго.

На підставі викладеного, вважаю найбільш прийнятним, у даному випадку є рішення про відмову в задоволенні апеляції і залишення оскаржуваної постанови судді без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Грачова М.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко