Провадження № 3/638/3371/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєва О.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Ради адвокатів Харківської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який займає посаду начальника Головного управління Пенсійного фонду України,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова від Ради адвокатів Харківської області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду начальника Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУ ПФУ), за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04 серпня 2021 року серії ХВ № 89 08 липня 2021 року начальник ГУ ПФУ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надав відповіді на адвокатський запит б/н від 01 липня 2021 року адвоката Адвокатського бюро «Дмитра Ципліцького» ОСОБА_2 , чим порушив вимоги ч.2 ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та скоїв правопорушення, передбачене ч.5 ст. 212-3 КУпАП.

В судовому засіданні захисник Ачкасова В.М. просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування даної позиції зазначив, що диспозиція ч.5 ст. 212-3 КУпАП не містить відповідальність за ненадання відповіді на адвокатський запит. Відповідь на адвокатський запит була надана 07 липня 2021 року за вихідним номером 2000-0203-8/89255.

ОСОБА_2 в судовому засіданні посилався на неправомірну відмову у наданні інформації на адвокатський запит, зважаючи на що просив суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 04 серпня 2021 року серії ХВ № 89.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП, зважаючи на наступне.

Частиною 5 ст. 212-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

01 липня 2021 року адвокатом Малойван Є.І. було направлено на електронну адресу ГУ ПФУ адвокатський запит в інтересах ОСОБА_3 , який було підписано електронним цифровим підписом.

07 липня 2021 року виконуючим обов`язки начальника ГУ ПФУ ОСОБА_4 надано відповідь на вказаний вище адвокатський запит, а саме зазначено, що оскільки запитується інформація з обмеженим доступом, а саме конфіденційна інформація про клієнта, у тому числі персональні дані, такий запит має відповідати вимогам, які передбачені ЗУ «Про захист персональних даних» та містити підтвердження повноважень адвоката на отримання такої інформації. Таким підтвердженням повноважень адвоката є копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, договір про надання правової допомоги, в пунктах якого мають міститись чітко визначені повноваження адвоката щодо отримання персональних даних клієнта, додаток до договору або письмове волевиявлення клієнта у вигляді згоди. Враховуючи зазначене вище, підстави для надання запитуваної інформації відсутні. ОСОБА_3 має можливість отримати інформацію на сайті, переглянувши електронну пенсійну справу в особистому кабінеті.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин, з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що притягненню до адміністративної відповідальності підлягають саме особи, винні у вчиненні адміністративного правопорушення.

З наданої відповіді на адвокатський запит, в якій зазначено про відмову у наданні запитуваної інформації, вбачається, що станом на час її надання виконуючим обов`язки начальника ГУ ПФУ була ОСОБА_5 , за підписом якої надано вказану відповідь, а не ОСОБА_1 , що свідчить про необґрунтоване складення протоколу про адміністративне правопорушення на останнього та недоведення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, вказаного в протоколі.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зміст стандарту доведення поза розумним сумнівом надано, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 688/788/15-к, згідно якої вказаний стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять даних, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3КУпАП.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, що є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на підставі тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Лише дані протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 212-3 КУпАП, судом не можуть бути визнані належним та достатнім доказом факту вчинення правопорушення саме ОСОБА_1 та наявності саме в його діях вини, оскільки відповідь на адвокатський запит було складено на надіслано за підписом виконуючого обов`язки ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи відповідно до ст. 252 КУпАП надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, беручи до уваги, що жодних належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП, не надано, суд дійшов висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП, та про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що диспозиція ч.5 ст. 212-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит.

В протоколі про адміністративне правопорушення юридична кваліфікація діяння ОСОБА_1 полягає у ненаданні відповіді на адвокатський запит. Проте, з правового аналізу ч.5 ст. 212-3 КУпАП вбачається, що діяння, яке полягає у ненаданні відповіді на адвокатський запит, не охоплюється диспозицією даної статті.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що виконуючим обов`язки начальника ГУ ПФУ ОСОБА_4 07 липня 2021 року було надано відповідь на адвокатський запит, в якій зазначено, що підстави для надання запитуваної інформації відсутні, що в свою чергу спростовує викладені в протоколі обставини щодо ненадання відповіді на адвокатський запит.

Уповноважений Радою адвокатів Харківської області, член Ради адвокатів Харківської області Сіренко О.Л. не був позбавлений права скласти протокол про адміністративне правопорушення за неправомірну відмову в наданні інформації у відповідь на адвокатський запит відносно особи, яка вчинила таке адміністративне правопорушення, відповідальність за що передбачена ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 23, ч.5 ст. 212-3, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КпАП України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя О.В. Поволяєва