Справа № 347/1820/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 року суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області Драч Д.С., розглянувши матеріали справипро адміністративне правопорушення, що надійшли від Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, по ч.1 ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ №421759 від 05.09.2021 року ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського за таких обставин: 05.09.2021 року біля 07:00 години вчинив непокору працівникам поліції, відмовлявся виконувати законні вимоги поліцейський, які висловлювалися неодноразовому проханні припинити порушення ПДР та громадський порядок, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у інкримінованому правопорушенні не визнав, пояснивши, що 05.09.2021 року біля 07:00 години його безпідставно зупинили працівники поліції, які запропонували йому пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального приладу, у якому , зі слів працівники вів поліції, сіли батарейки, що ставило під сумнів достовірність показників цього приладу, тому він повідомив працівників поліції про його згоду пройти такий огляд у медичному закладі. При цьому, працівники поліції давали йому суперечливі одна одній вказівки та перевищували відносно нього свої службові повноваження, внаслідок чого він змушений був шукати свідків даним подіям, намагаючись зупинити проїжджаючі повз автомобілі. Наявна на відеозаписі його емоційна поведінка була пов`язана із його передінсультним станом та високим тиском, що було встановлено під час його огляду у подальшому у медичному закладі.

Захисник Беньковський В.А. в судовому засіданні заперечив факт наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КУпАП, мотивуючи тим, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була безпідставною, а вимоги працівники поліції на адресу ОСОБА_1 були суперечливими, що призвело до плутанини у діях ОСОБА_1 та було трактовано поліцейськими як непокора законній їхній вимозі.

Заслухавши пояснення адмінпритягуваного та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Згідно ст. 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КУпАП) вбачається, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

За змістом ст. ст.254 і 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред`являють спеціальні вимоги. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити, зокрема, викладення суті адміністративного правопорушення.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказані прізвища працівників поліції, вимоги яких ОСОБА_1 нібито не виконував, окрім того не вказано, у чому полягало невиконання законних вимог поліцейського, що вимога працівників поліції була наполегливою та неодноразово повтореною. Невказання конкретних працівників поліції, щодо яких такі дії нібито вчинялись, призводить до ігнорування прав особи, яка притягається до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту, враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення ймовірного діяння, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Необхідність з`ясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03 березня 2014 року у справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).

У даному випадку протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки з нього неможливо встановити, які саме поліцейські висували вимоги, у чому полягало їх невиконання ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд позбавлений змоги перевірити факт того, чи є вони законними.

Разом з тим, долучений до матеріалів справи відеозапис вказаних у протоколі подій, здійснений ОСОБА_1 узгоджується із його поясненнями, а відеозапис з нагрудних відеокамер працівників поліції не містить початку спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , який би підтверджував законність зупинки транспортного засобу під його керуванням, а міститься лише запис суперечливих одна одній вимог поліцейського до ОСОБА_1 щодо залишення його транспортного засобу для проходження огляду на визначення стану сп`яніння (спочатку було висловлено вимогу проїхати до відділку поліції, а потім вийти з автомобіля), що не свідчать про злісну непокору працівникам поліції та не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Обставини щодо зухвалої поведінки ОСОБА_1 є неконкретизованими, в протоколі не зазначено в чому вона полягає та проявилась.

Також суд констатує, що, посадова особа поліції, яка складала протокол, не вжила заходів щодо збирання доказів, наявність яких сприяла б всебічному, повному і об`єктивному розгляду даного адміністративного матеріалу, тобто не відібрала пояснення у інших осіб, очевидців події. В матеріалах справи відсутні докази підставності зупинки водія ОСОБА_1 , що саме по собі спростовує правомірність вимог поліцейських до ОСОБА_1 .

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення суд не може вийти за межі вказаного у протоколі складу правопорушення та його кваліфікації, як і не має права збирати інші докази. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення (ч.2 ст.251 КУпАП).

В даному випадку судом не встановлено події, а в діях ОСОБА_1 - складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів факту невиконання законних вимог працівників поліції, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено у чому полягали законні вимоги працівників поліції та у чому полягала непокора цим вимогам адмінпритягуваного.

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП: провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, зокрема - за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суть інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення з кваліфікацією його дій за ч.1 ст. 185 КУпАП є сумнівною, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, що свідчить про відсутність у справі належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст.185, 247, 254, 283, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ :

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, відносно ОСОБА_1 .

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Д.С. Драч