Справа № 585/3051/21
Номер провадження 3/585/852/21
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Цвєлодуб Ганна Олександрівна, розглянувши матеріали, які надійшли з Роменського РВП ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мезенівка, Краснопільського р-ну, Сумської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_2 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не є особою, звільненої від сплати судового збору,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП ,

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2021 року о 07 години 05 хвилин на а/д Р-60 у с.Перекопівка, ОСОБА_1 , керував автобусом «БАЗ», д/н НОМЕР_1 , у якому здійснював перевезення пасажирів у кількості 35 осіб, тобто у кількості, більшій ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічними характеристиками транспортного засобу, чим порушив вимоги пп.8 п. 2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та щиро розкаявся у вчиненому. З приводу обставин, що слугували складанню протоколу зазначив, що він працює водієм у ФОП « ОСОБА_2 », насьогодні здійснює нерегулярні перевезення робітників підприємства «Автомагістраль-Південь» до місця виконання дорожніх робіт. 16.10.21 р. він вранці виїхав з м.Ромни на місце дорожніх робіт на трасі Р-60 та віз робітників, у салоні було 20 осіб. Під час руху до нього зателефонував керівник і сказав, що біля с.Перекопівка зламався їх інший автобус, який також віз працівників до місця роботи, дав вказівку їх забрати, що він і виконав, підібравши по ходу руху ще 11 осіб. Зазначив, що не мав умислу порушувати карантинні заборони та вважав, що він виконує правомірну вказівку директора. У зв`язку із зазначеним просив суд застосувати до нього адміністративне стягнення із урахуванням його майнового стану, а також того, що на його утриманні перебуває дружина та неповнолітня донька.

Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши особу? що притягується до відповідальності, приходить до наступного висновку.

Так, в статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено,що карантин це адміністративні та медико санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 », на усій території України з 19 грудня 2020 року по 31 грудня 2021 року встановлено карантин та продовжено дію попередньо встановлених карантинних обмежень.

При цьому пп.8 п. 2-2 вказаної вище Постанови встановлено заборону на здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

У зв`язку із зазначеним вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, у повній мірі підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності, а так само показаннями особи, що притягується до відповідальності.

У зв`язку з вищевикладеним суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.44-3 КУпАП.

При цьому, відповідно до ч.4 ст. 34 КУпАП законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Пом`якшуючими відповідальність обставинами відповідно до ст. 34 КУпАП, вважаю повне визнання вини, щире розкаяння винного, вчинення правопорушення вперше. Неумисний характер дій порушника.

Обтяжуючих відповідальність обставин відповідно до ст. 35 КУпАП не встановлено.

При цьому, відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 27 КУпАП передбачено, що штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Аналіз вказаних статей Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить про те, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Однак, при розгляді справ про адміністративні правопорушення відсутній визначений Законом механізм, який би дозволяв накладати стягнення за вчинені адміністративні правопорушення нижче визначеної санкцією відповідної статті Кодексу або замінювати стягнення на інше, а тому, при розгляді даної справи слід застосувати аналогію права.

Так згідно ст.69 КК України за фактично аналогічних умов, а саме за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу (ч. 1 ст. 69 КК України).

Тобто, законодавець надав суду можливість призначати менше покарання навіть за вчинений злочин за наявності окремих обставин, а за вчинення адміністративного правопорушення такого механізму не перебачив.

Суд звертає увагу, що стягнення, яке визначено ч. 1 ст. 44-3 КУпАП як безальтернативне покарання фактично є навіть більшим, ніж за кримінальні проступки, що визначені у особливій частині Кримінального кодексу України, і за відсутності норми, яка дозволяла б призначати стягнення менше ніж передбачено санкцією відповідної статті або замінити його на інше, неможливо у повній мірі реалізувати положення ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Тому накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі від однієї двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 - 34 000 грн. на особу, яка повністю визнала вину, щиро розкаялася, вчинила правопорушення вперше, має на утриманні дружину та неповнолітню дитину, вчинила дії на виконання вказівки безпосереднього керівника тощо, не сприятиме її вихованню та виправленню. Таке покарання виглядає надмірним у відношенні ОСОБА_1 з огляду на його майновий та сімейний стан.

Згідно приписів статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Так, згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Чинна редакція ч. 1 ст.44-3 КУпАП встановлює безальтернативний штраф у розмірі 17 000 - 34 000 грн., що за видом та розміром відповідає покаранню, яке може бути призначене судом за вчинення кримінального проступку, визначеного КК України (ст.53 КК України). У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч.1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану ОСОБА_1 , наявних та встановлених судом обставин, необхідним і достатнім буде накладення більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено ч.1 ст.44-3 КУпАП, а саме у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

З урахуванням вимог ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.40-1, ст. 44-3 КУпАП, ст.ст.275-280, 283-287 КУпАП , суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Строк пред`явлення до виконання 3 місяці з моменту набрання постановою законної сили.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г. О. Цвєлодуб