Справа № 299/2653/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.10.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю захисника адвоката Естінко Т.Е., розглянув у відкритому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/615/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09. 08. 2021.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. без конфіскації отриманого доходу та знарядь виробництва (транспортного засобу).
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. на користь держави.
Із протоколу про адміністративне правопорушення № 0011203 від 20. 05. 2021 та постанови судді від 09. 08. 2021 вбачається, що 20. 05.2021 15 год. 20 хв., ОСОБА_1 в м. Виноградів по вул. Копанська, 265 Закарпатської області, на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення пасажирів (перевозив дев`ять пасажирів) по маршруту м. Виноградів - м. Хуст на замовлення без ліцензії, що передбачена п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 09. 08. 2021 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення. Просить врахувати, що особами, які склали адміністративний протокол, зафіксовано лише один факт перевезення ним пасажирів, при цьому не доведено факт отримання прибутку за надання таких послуг. Зазначає, що у день події перебував за кермом мікроавтобуса виключно, як водій і здійснював перевезення пасажирів на виконання умов цивільно-правового договору з ФОП ОСОБА_3 , яка надала йому вказаний транспортний засіб і фактично є отримувачем прибутку за здійснення пасажирських перевезень. Також просить врахувати те, що у судове засідання 09. 08. 2021 суд викликав свідків, однак такі з невідомих причин не з`явились, втім не зважаючи на це суд розглянув справу у їх відсутності. Вважає, що суддя першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, не дослідив всі обставини справи, прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явилися, судову кореспонденцію отримував, до суду не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того, апеляційний суд враховує клопотання захисника адвоката Естінко Т.Е. про розгляд справи у відсутності ОСОБА_4 , який обізнаний про день, час та місце розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника - адвоката Естінко Т.Е. на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
У відповідності до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення у суді першої інстанції не були дотримані вимоги закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення, а викладені у постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно до вимог ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17. 07. 1997, Конвенція набула чинності для України 11. 09. 1997.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 , наведених вище вимог закону не врахували як посадові особи, які проводили рейдову перевірку транспортних засобів, так і суд першої інстанції при прийнятті судового рішення, у тому числі, судом неповно досліджені обставини справи, не враховані положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини; не дано оцінку всім зібраних у справі доказам, наданих стороною захисту документів, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу, передбаченого ч. 1. ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, яке з огляду на вказані вище норми права не можна визнати законним та обґрунтованим й у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови підлягають задоволенню.
Зокрема, диспозиція частини 1 статті 164 КУпАП, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_1 , передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.
Як вбачається з матеріалів справи, 20. 05. 2021 15 год. 20 хв., ОСОБА_1 в м. Виноградів по вул. Копанська, 265 Закарпатської області, на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення пасажирів (перевозив дев`ять пасажирів) по маршруту м. Виноградів - м. Хуст на замовлення, без ліцензії, що передбачена п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».
За змістом статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - це фізична особа або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до ст. 3 ГК України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Суб`єктами господарювання визнаються зареєстровані в установленому законодавством порядку юридичні особи незалежно від їх організаційно-правових форм та форм власності (крім органів державної влади та органів місцевого самоврядування), а також фізичні особи підприємці, які провадять господарську діяльність.
Види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб`єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування визначаються Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02. 03. 2015 № 222-VIII.
Як вбачається із наявних у матеріалах справи письмових доказів та документів, ОСОБА_1 на момент складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, здійснював перевезення пасажирів на виконання вимог цивільно-правового договору (договір надання послуг/виконання робіт) від 19. 05. 2021, укладеного між ОСОБА_1 (виконавець) та ФОП ОСОБА_5 (замовник), відповідно до якого Виконавець зобов`язався - 20. 05. 2021 надати послуги з перевезення пасажирів на транспортному засобі Замовника на час відсутності водія.
Також в матеріалах справи наявний договір перевезення №01/18 від 01. 11. 2017 на автотранспортне обслуговування між ФОП ОСОБА_5 (виконавець) та ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» (замовник), згідно якого Виконавець надає Замовнику транспортний засіб з водієм в робочі дні, в обумовлений час для пересування по маршруту погодженому із Замовником.
У свою чергу, ФОП ОСОБА_5 є зареєстрованою в установленому законом порядку та має відповідну ліцензію на ведення господарської діяльності - надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом, з дозволеним видом роботи - внутрішні перевезення пасажирів автобусами.
Таким чином, 20. 05. 2021 ОСОБА_6 фактично виконував умови договору, здійснюючи перевезення пасажирів на надану замовником транспортному засобі та за обумовленим маршрутом.
За таким обставин, отримання ліцензії особою, яка не здійснює самостійну господарську діяльність, діючим законодавством не передбачено. Крім того матеріали справи не містять даних про отримання ОСОБА_1 доходу від господарської діяльності
Разом з тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначав про те, що кошти за перевезення пасажирів перераховуються на рахунок ФОП ОСОБА_3 .
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті рішення, апеляційний суд також враховує наступне.
Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Сторони цивільно-правової угоди укладають договір у письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Апеляційний суд викладені у протоколі та постанові суду, відповідно, твердження та висновок про те, що ОСОБА_1 здійснював пасажирські перевезення без отримання ліцензії, вважає такими, що не узгоджуються з вимогами закону та змістом договору, відповідно до якого, сторони, зокрема, ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали цивільно-правовий договір, відповідно до якого останній виконував роботу з надання послугперевезення пасажирів, при цьому підписавши цивільно-правовий договір про надання послуг, дійшли згоди щодо всіх істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України, що відображено у даному договорі. Також, згідно договору, за виконання робіт замовник перераховує виконавцю винагороду в сумі 540 грн.
З врахуванням зазначених обставин, апеляційний суд дійшов висновку проте, що ОСОБА_1 здійснював 20. 05. 2021 перевезення пасажирів на виконання умов цивільно-договору від 20. 05. 2021, який укладений між ним та ФОП ОСОБА_5 , у зв`язку з чим він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а тому в його діях відсутній склад цього правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що нормами КУпАП також не передбачено повноваження суду щодо зміни суті адміністративного правопорушення, його редагування, збору доказів, тощо. Такі дії порушили би принцип рівності сторін та фактично свідчили б про прийняття судом сторони обвинувачення, що є неприпустимим.
Державні органи не мають права перекладати й обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.
Таким чином, з огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що посилання у постанові суду на відсутність належних доказів про те, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 є засобом провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_5 є необґрунтованим та не може бути беззаперечним доказом його вини у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, і більше того, наведені у постанові суду факти з цього приводу є предметом порушення, яке не ставиться у вину ОСОБА_1 в рамках даної справи.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, про доведеність його вини в скоєнні даного правопорушення, є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та наявних у матеріалах справи доказах.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За вище викладених обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, а тому, доводи апеляційної скарги про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення визнаються обґрунтованими.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09. 08. 2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: