Справа № 502/1504/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Балан М.В.

розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від Управління Служби безпеки України в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , громадянку України, військовозобов`язану, працюючу на посаді відповідального виконавця режимно-секретної групи, головним корабельним старшиною, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Кілійського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 59 від 19.08.2021 року з доданими до нього матеріалами відносно ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП України.

Як вбачається з протоколу № 59 від 19.08.2021 року спеціальною експертною комісією Управління Служби Безпеки України в Одеській області на підставі заявки від 14.07.2021р. №8/115 дск проведено спеціальну експертизу наявності умов необхідних для провадження діяльності пов`язаної з державною таємницею у 18 загоні морської охорони Державної прикордонної служби України (далі 18 ЗМО ДПС України).

За результатами проведених заходів складено акт спеціальної експертизи від 20.08.2021р. №65/11-6819дск та встановлені численні порушення вимог режиму секретності за напрямами охорони державної таємниці, за які відповідно до покладених обов`язків відповідає ОСОБА_1 та виявлені передумови (загрози) до витоку секретної інформації. Зокрема, порушення вимог ст. 21 Закону України «Про державну таємницю» та Порядку 939, а саме:

у порушення вимог ч. 15, 16 п. 42 Порядку 939, не проводяться навчання співробітників, діяльність яких пов`язана з державною таємницею;

у порушення вимог п. 122, 162 Порядку 939, не визначена експертна комісія щодо проведення перегляду грифів секретності;

«План заходів щодо забезпечення режиму секретності у разі введення правового режиму воєнного або надзвичайного стану» не відповідає вимогам п. 737 Порядку 939. Не здійснено комплексу необхідних заходів з підготовки до забезпечення режиму секретності у випадку настання правового режиму надзвичайного стану або особливого періоду, що створює передумови до витоку секретної інформації;

у порушення вимог п. 740 Порядку - 939, не розроблені актуальні проекти описів актів на знищення МНСІ та описів MHCI, що підлягають вивезенню до місць евакуації на випадок введення правового режиму воєнного або надзвичайного стану, що створює передумови до витоку секретної інформації;

у порушення вимог п. 742 Порядку 939, РСО не забезпечено необхідною кількістю тари, що створює передумови до витоку секретної інформації ;

Правила пропускного режиму не відповідають вимогам п. 234 Порядку 939;

«Порядок дій посадових осіб щодо здійснення заходів із забезпечення режиму секретності у разі виникнення загрози захоплення МНСІ», не відповідає вимогам п. 746-1 Порядку 939;

у порушення вимог п. 220 Порядку 939, не підготовлений список відповідальних осіб із зразками їх підписів.

Крім того, виявлені й інші порушення вимог Порядку 939, а саме: 154, 155, 156, 211 Порядку - 939, що зафіксовані у Актi спецекспертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею (додається).

Так, ОСОБА_1 не вжито передбачених законодавством заходів щодо охорони державної таємниці, внаслідок чого в установі створені передумови (загрози) до витоку секретної інформації.

Зазначені обставини, а саме виявлені порушення режиму секретності та їх характер, свідчать про те, що ОСОБА_1 , за період виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог п. п. 41-43 Порядку 939, не було вжито належних заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці.

Крім того, ОСОБА_1 порушено письмове зобов`язання громадянина у зв`язку із допуском до державної таємниці (у частині неухильного виконання вимог режиму секретності, та додержання інших вимог законодавства про державну таємницю), а також п. 116 Порядку 939, яким визначено обов`язки громадянина - секретоносія.

Таким чином, ОСОБА_1 , було порушено узяті на себе письмові зобов`язання щодо збереження державної таємниці та не вжито передбачених законодавством, зокрема, п. 116 Порядку - 939, заходів щодо охорони державної таємниці, тобто скоєно адміністративне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. До протоколу про адміністративне правопорушення № 59 від 19.08.2021 року було додано заяву, згідно якої свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення вона визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності, у зв`язку з зайнятістю по роботі. Також просить звільнити її від сплати судового збору, як учасника бойових дій, додавши до заяви копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 03.04.2018 року.

Дослідивши надані разом з протоколом про адміністративне правопорушення матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідальність за п. 6 ч. 1ст. 212-2 КУпАП настає за порушення законодавства про державну таємницю, а саме: невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_1 , факт вчинення нею вказаного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних та досліджених суддею доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення № 59 від 19.08.2021 року в поясненнях до якого ОСОБА_1 власноруч зазначила, що «свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП визнає у повному обсязі та зобов`язується в подальшому не допускати порушень режиму секретності»;

-наказом № 2-Д від 13.01.2021 року « Про надання доступу до державної таємниці», відповідно до якого відповідальному виконавцю групи режиму і захисту інформації головному старшині ОСОБА_1 ( П-035118) з 13.01.2021 року надано відповідний доступ;

-витягом з наказу № 228-ОС від 29.07.2021 року, відповідно до якого головного корабельного старшину ОСОБА_1 (П-035118) призначено відповідальним виконавцем режимно-секретної служби, звільнивши з посади відповідального виконавця групи режиму і захисту інформації;

-наказом № 3-Д від 03.08.2021 року «Про надання доступу до державної таємниці», відповідно до якого головному корабельному старшині ОСОБА_2 за посадою відповідальний виконавець режимно-секретної групи( підстава допуск до державної таємниці за формою 2 (два) наданий розпорядженням УСБУ в Одеській області від 24.11.2020 року № 170д) надано доступ до інформації із ступенем секретності «Цілком таємно» в обсязі, необхідному для своєчасного та якісного виконання службових завдань;

-наказом № 8-АГ від 09.08.2021 року, відповідно до якого на період тимчасової відсутності помічника командира загону-начальника режимно секретної групи 18 загону морської охорони виконання функціональних обов`язків покладено на відповідального виконавця режимно-секретної групи 18 загону морської охорони головного корабельного старшину Ірину Безкровну;

-посадовою інструкцією відповідального виконавця режимно-секретної групи 18 загону морської охорони (додаток № 3 до наказу № 38-АГ від 06.07.2021 року;

-зобов`язаннями громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці, підписаними 08.10.2020 року ОСОБА_1 ;

-актом спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею у 18 загоні морської охорони ДПС України № 65/11-6819дск від 20.08.2021 року.

Дослідивши вказані докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1ст. 212-2 КУпАП, доведеною повністю.

При обранні виду адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставиною, що пом`якшує відповідальність правопорушника є її щире розкаяння.

Обтяжуючих відповідальність обставин, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь вини, обставини справи, та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, що необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу.

Відповідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, справляється судовий збір у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454 грн. 00 коп.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 61-12842св18 щодо стягнення судових витрат з учасників бойових дій вказано наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із частиною 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» 06 листопада 2012 року № 5477-VI частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викласти в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань».

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо соціального захисту постраждалих учасників Революції Гідності та деяких інших осіб від 22.05.2018 року внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір»(пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»(на дату розгляду справи) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що це стосується лише позову і він має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України). Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно усталеної практики Верховного суду (постанова від 27.06.2018 року у справі № 61-12842св18) відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.04.2018 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 268, 283, 284, 294 КУпАП України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП і накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі через Кілійський районний суд Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом 3 місяців з дня її винесення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан