Провадження № 3/127/7072/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 21.08.2021 о 15.50 год. по вул. Лебединського в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Ваз, д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, зіниці не реагують на світло, однак від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що його зупинила поліція і поліцейський запитав, чому він не пристебнутий пасками безпеки. Перевіривши його документи, поліцейський сказав, що потрібно проїхати до лікаря. Поки він розмовляв з поліцейським, інший пішов писати протокол, бо він наче відмовився від огляду. Однак йому пройти огляд ніхто не пропонував, натомість він сам говорив, що може пройти огляд, однак поліцейський сказав, що не потрібно, бо він почав писати протокол. Крім того, у протоколі записані ознаки, які в нього були відсутні. Він був спітнілий, оскільки на вулиці було дуже жарко.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він попросив ОСОБА_3 його підвезти. По дорозі їх зупинила поліція, один з поліцейських підійшов до машини і попросив ОСОБА_3 вийти з автомобіля, взяв його документи і пішов до автомобіля поліції. Поліцейські почали щось писати, а коли ОСОБА_4 дізнався, що то протокол про керування у стані сп`яніння, ОСОБА_4 сказав, що бажає пройти огляд на стан сп`яніння. Зауважив, що поліцейські пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки не пропонували і не пропонували пройти його в лікаря, однак поліцейські відмовили у проведенні огляду і почали умовляти ОСОБА_3 , щоб той підписав протокол про відмову. ОСОБА_4 був сильно спітнілий, оскільки на вулиці було дуже жарко.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності адвоката Хоміча О.О., дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З диспозиції статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 складу зазначеного вище правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) визначені ознаки алкогольного сп`яніння, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що у ОСОБА_1 були виявлені такі ознаки сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, зіниці не реагують на світло. Однак, ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначену обставину заперечували. З оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейських випливає, що ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, зазначені у протоколі, повідомлені не були, натомість ОСОБА_1 повідомили, що він сильно спітнілий, тому наявні підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння. Суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 3 Розділу І Інструкції така ознака сп`яніння як підвищена спітнілість не передбачена. Крім того, захисник Блажка Б.І. на спростування відомостей, зазначених у протоколі щодо виявлених ознак сп`яніння, а також з метою підтвердження показань ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надав суду відповідь щодо температурного режиму на час події. Суд, окрім зазначеного, вважає за доцільне зауважити, що оглянутим в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейських не підтверджений факт здійснення огляду зіниць ОСОБА_1 зі зміною режиму освітлення. Зазначені обставини, на переконання суду, дають підстави для критичної оцінки посилання у протоколі про адміністративне правопорушення про виявлення у ОСОБА_1 зазначеної ознаки сп`яніння.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак відмови від проходження такого огляду саме відповідно до встановленого законом порядку суд враховує таке.

Згідно з реченням першим частини другої статті 266 КпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Слід зауважити, що процедура такого огляду регламентована реченням другим частини другої статті 266 КпАП, зі змісту якого випливає, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Відповідно до приписів реченням третього частини другої статті 266 КпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, реченням першим частини третьої статті 266 КпАП визначено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку. Разом з тим, як суд зазначив вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомили, що ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння поліцейські не пропонували. Зазначені показання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 узгоджуються з оглянутим в судовому засіданні відеозаписом.

Як суд вже зазначав, реченням першим частини другої статті 266 КпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. І, як випливає зі змісту речення першого частини третьої статті 266 КпАП випливає, лише у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При цьому частиною п`ятою статті 266 КпАП визначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з твердженням захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його підзахисний не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, натомість наполягав на його проведенні відповідно до встановленої законом процедури. При цьому захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні зауважив, що надані суду докази не спростовують твердження його підзахисного в цій частині, а навпаки підтверджують їх.

Оцінюючи доводи захисника, суд враховує, що відомості, які б свідчили, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським на місці зупинки суду не надані. Також не надані суду докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження відповідного огляду в закладі охорони здоров`я.

Статтею 266 КпАП, яка є імперативною нормою, встановлений порядок здійснення такого огляду і частиною п`ятою зазначеної статті регламентовано, що огляд, проведений з порушенням зазначеного порядку вважається недійсним. Саме тому суд вважає, що твердження у протоколі про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння саме у встановленому законом порядку не ґрунтуються на наданих суду матеріалах справи.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: