Справа № 353/250/21
Провадження № 33/4808/449/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Мотрук Л. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Малетина А.Я.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 непрацюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

встановив:

Судом першої інстанції встановлено, що 15.03.2021 року о 13 год. 40 хв. у с. Олешів, по вул. Центральна, 2 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук, в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager 6810» та в медичному закладі, тобто своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що справа розглянута без його участі, будь які докази про своєчасне отримання ним повісток суду та постанови суду в матеріалах справи відсутні, що в результаті перешкодило йому захищати себе в судових засіданнях і реалізувати своє право на захист.

Постанова суду ухвалена при неповному дослідженні обставин справи, при недоведеності обставин, що мають значення для вирішення справи, суд фактично позбавив його можливості надати пояснення та заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, та в результаті безпідставно притягнув його до відповідальності.

Апелянт вказує, що не керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а тому й не було законних підстав для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що стало підставою для його відмови від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що на відео чітко видно, що він перебував на приватній території і факту керування автомобілем ним не зафіксовано. Вказує на те, що він не керував транспортним засобом і не перебував за кермом автомобіля, а матеріали справи не містять достовірних доказів факту керування ним автомобілем.

Свідки не підтверджують факт керування ним автомобілем, а тільки вказують, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, письмові пояснення свідків відбирались з грубим порушенням закону, а тому не можуть вважатися достовірними доказами у справі, які підтверджують факт керування ним транспортним засобом.

При ухваленні рішення, суд не перевірив достовірність даних суперечностей, не викликав свідків, розглянув справу без його участі та в результаті прийшов до помилкового висновку про його винуватість у вчиненні правопорушення.

За таких обставин, просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Малетина А.Я. апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог КУпАП, безпідставно розглянув справу без його участі, та не надав можливості суду надати пояснення та докази щодо обставин справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості приймати участь у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

З мотивувальної частини постанови судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2021 року вбачається, що постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2021 року матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП повернуто відділенню поліції №5 (м.Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області для вирішення питання про направлення до відповідного суду за підсудністю. 08.04.2021 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківського суду надійшли матеріали даної справи та здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Судом зазначено, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причин неявки суду не повідомив, проте був належним чином повідомленим, що на розгляді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області перебуває справа про притягнення його до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, не вжив заходів для явки до суду (а.с. 28). Суд вважав, що така поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи та на уникнення від покарання та відзначити, що у рішенні «Пономарьов проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки ст. 268 КУпАП не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області 18.04.2021 року, розгляд яких було призначено на 16.04.2021 року (а.с.22), про що ОСОБА_1 був завчасно та належним чином було повідомлено.

В судове засідання призначене на 16.04.2021 року ОСОБА_1 не з`явився, а тому розгляд справи було відкладено на 13.05.2021 року (а.с.23), про що правопорушника було завчасно та належним чином повідомлено, в яке ОСОБА_1 повторно не з`явився.

Наступне судове засідання судом було призначено на 28.05.2021 року (а.с.26), та повідомлено ОСОБА_1 належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з власноручним підписом ОСОБА_1 від 19.04.2021 року(а.с.28), що свідчить про його інформованість щодо розгляду справи в Тлумацькому районному суді 28.05.2021 року.

28.05.2021 року судом ухвалено постанову суду за відсутності ОСОБА_1 , оскільки від нього не надходило на адресу суду заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не надіслав на адресу суду першої інстанції заяви чи клопотання про перенесення розгляду справи призначеної на 28.05.2021 року. Копію постанови судом відправлено ОСОБА_1 28.05.2021 року за адресою (а.с.32), яку останній вказував у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1).

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був достовірно проінформований про те, що в провадженні суду знаходиться справа про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, розгляд якої призначений на 28.05.2021 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі порушив його право на захист та не надав йому можливості належним чином організувати захист своїх інтересів, не відповідають дійсності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для скасування судового рішення, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, надав вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були відновлені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо участі у судовому засіданні та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі за відсутності події і складу правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_1 показав, що 15 березня 2021 року він дійсно перебував та приватній території колишнього колгоспу, куди вранці приїхав разом із своїми двома знайомими на транспортному засобі марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності. Вказує, що керував транспортним засобом ОСОБА_2 , який пояснював працівникам поліції, що саме він керував транспортним засобом. Вказує, що він дійсно розпивав спиртні напої разом із своїми друзями та знаходився у стані алкогольного сп`яніння, коли приїхали працівники поліції, розбудили їх коли вони знаходились в машині та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Драгера або в медичному закладі. Однак, він відмовився від проходження огляду йому, оскільки не керував транспортним засобом. Вказує, що працівники поліції бачили пляшки від спиртних напоїв, які вони розпивали знаходячись в машині, а тому пришли до неправильного висновку, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що знав про те, що стосовно нього було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності та двічі викликався до Тлумацького районного суду, однак до суду не з`являвся, оскільки є власником невеликого підприємства, перебуває у роз`їздах і невчасно отримав повідомлення про розгляд справи.

Апеляційний суд перевіряв вищевказані доводи ОСОБА_1 внаслідок чого, було встановлено, що вони носять суперечливий та непослідовний характер та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені судом.

Зокрема, в своїх поясненням ОСОБА_1 спочатку повністю заперечив наявність складених стосовно нього протоколів про адміністративне правопорушення за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби та за відсутність страхового полісу. Однак, в подальшому, після дослідження доказів по справі та перегляду відеозапису, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, визнав наявність дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15 березня 2021 року, внаслідок того, що якась машина розверталась на подвірні та можливо вдарила його машину, оскільки він дійсно бачив на бампері тріщину.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_2 , який показав, що 15 березня 2021 року він разом з ОСОБА_1 та ще одним чоловіком приїхали на подвір`я для забезпечення роботи пилорами. Оскільки, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, то за кермом транспортного засобу перебував він. Вказує, що він поїхав додому ще до приїзду поліції і про складання протоколу про адміністративне правопорушення йому відомо від ОСОБА_1 .

Разом з тим, вищевказані показання ОСОБА_2 не узгоджуються із показаннями ОСОБА_1 , який стверджував, що вищевказаний свідок був присутній під час приїзду поліцейських та пояснював їм, що саме він перебував за кермом транспортного засобу. Показання свідка ОСОБА_2 також не узгоджуються із доказами, відповідно до яких транспортний засіб марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, про яку вищевказаний свідок не знає.

Вищевказані обставини викликають сумнів у правдивості показань ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , оскільки вищевказані пояснення не узгоджуються між собою та суперечать сукупності досліджених судом доказів.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 460396 від 15.03.2021 року, який складений уповноваженою на те особою, поліцейським СРПП № 4 відділення поліції №5 (м.Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дужиком Я.О., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, у присутності двох свідків, які засвідчили протокол своїми підписами (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за виявленими ознаками у ОСОБА_1 , а саме: запаху алкоголю з порожнини рота, тремтінням пальців рук, нестійкою ходою, у якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан сп`яніння (а.с.5); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у Івано-Франківському ОНД від 15.03.2021 року, у якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від направлення на огляд на стан сп`яніння (а.с.6)

Судом враховано, що у матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП міститься рапорт поліцейського СРПП №4 відділення поліції №5 (м.Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Дужика Я.О. (а.с. 10).

Крім того, з оглянутої судом першої інстанції в судовому засіданні відеофіксації правопорушення, яка містяться на електронному носієві та долучена до матеріалів справи, зафіксовано те, що інспектор поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу "Драгер", однак останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а на пропозицію працівника поліції проїхати в медичний заклад - теж відмовився (а.с.10).

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Так, зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та його пояснень в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він заперечує факт керування транспортним засобом марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 та вважає, що не може бути суб`єктом правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, носять суперечливий, голослівний та непослідовний характер і спростовуються сукупністю доказів, які було досліджено судом.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що вищевказані доводи ОСОБА_1 є бездоказовими, не відповідають фактичним обставинам та спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом під час складання щодо нього протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №480396 від 15.03.2021 року водій ОСОБА_1 15.03.2021 року о 13 год. 40 хв. у с. Олешів, по вул. Центральна, 2 керував автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, тобто своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським СРПП № 4 відділення поліції №5 (м.Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дужиком Я.О., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою та свідками.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Коломийському міськрайонному суді.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначенням місця їх проживання та їх власноручними підписами.

Зазначено, що до протоколу додається матеріали справи.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився.

У протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення зі змістом протоколу.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 , додатково, було роз`яснено зміст обвинувачення та повідомлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення він звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

При цьому, ОСОБА_1 були роз`яснені процесуальні права, якими він користується у судовому засіданні апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.268 КУпАП та ст..63 Конституції України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було складено протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №460396 від 15.03.2021 року за ч.1 ст.130 КУпАП свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Зокрема, умови за яких стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, вимагали від нього більш детальних та переконливих пояснень.

Разом з тим, процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчила про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, носила деструктивний характер та була спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній вважає, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування ним транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд приймає до уваги, що на відеозаписах чітко зафіксовано, що за кермом транспортного засобу марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , перебував саме ОСОБА_1 , який повідомив працівників поліції про те, що при собі у нього відсутні будь які документи, що засвідчили б особу водія, в тому числі і посвідчення водія та повідомив своє прізвище та ім`я, вказав місце свого проживання.

Таким чином, зі змісту відеозапису вбачається, що саме водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом. На запитання працівника поліції чи пам`ятає він, що вчинив ДТП та чому з`їхав з місця пригоди, ОСОБА_1 відповів, що в його машину в`їхав транспортний засіб заднім ходом, а з місця ДТП з`їхав бо йому так захотілося, та розуміє що за це передбачена відповідальність.

Окрім того, на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано, що на запитання поліцейського щодо вживання водієм спиртних напоїв, ОСОБА_5 повідомив, що він вживав спиртні напої, сів за кермо автомобіля, бо йому так захотілося, та знає, що за це передбачена відповідальність. На повідомлення працівника поліції щодо складання відносно водія ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення за вчинення ним ДТП, залишення місця пригоди та за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та направлення їх для розгляду до суду, на що ОСОБА_1 погодився та відповів, щоб працівники поліції їх складали.

Відеозаписи містять чіткі дані того, що ОСОБА_1 як водій автомобіля повідомив, що не бажає проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер та в медичному закладі в присутності свідків.

Вказаний відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки зроблені за допомогою нагрудної камери працівників поліції та стосуються обставин вчиненого правопорушення, оскільки дозволяє встановити, що саме ОСОБА_1 відмовився на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7-8), згідно яких вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду у встановленому Законом порядку за допомогою приладу Драгер для визначення стану алкогольного сп`яніння та проходження медичного огляду в медичному закладі, що засвідчили власноручними підписами у протоколі про адміністративне правопорушення .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписами, якими зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Зокрема, відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

У відповідності до акту огляду водія на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, нестійка хода (а.с.5). Водій ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Алкотестер Драгер 6810 ARCB 0078 в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що свідки зазначили власноручними підписами в акті огляду.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в Івано-Франківський ОНД (а.с.6), складеного о 14.00 год. 15.03.2021 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук.

До матеріалів справи долучено копію пояснення ОСОБА_6 від 15.03.2021 року (а.с.9) у відповідності до яких 15.03.202 року о 13 год. він рухався автомобілем марки «Мерседес С180» д.н.з. НОМЕР_2 , з с. Нижнів в с. Олешів і між населеними пунктами на великій швидкості автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався ПДР України та вчинив ДТП. Підійшовши до вищевказаного автомобіля він побачив, що водій транспортного засобу перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, завів автомобіль та втік з місця події.

Судом апеляційної інстанції приймались заходи щодо виклику в судове засідання свідка ОСОБА_6 , однак останній не з`явився до суду з невідомих суду причин, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції відповідно до принципу безпосередності дослідження доказів, позбавлений не має права посилатися на письмові пояснення вищевказаного свідка та визнає їх недопустимими.

У відповідності до рапорту працівника поліції інспектора СРПП 5 м. Тлумач Івано-Франківськго РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Я.Дужика (а.с.10) про те, що під час несення служби 15.03.2021 року о 13.48 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що між с. Олешів та с. Антонівка Тлумацького району відбулось ДТП між транспортними засобами марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 , та транспортним засобом марки «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , який покинув місце події. Прибувши нарядом СРПП на місце події було встановлено, що водій ОСОБА_1 під керуванням автомобіля марки «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та вчинив ДТП, після чого покинув ДТП. Останнього було виявлено в с. Олешів. В ході спілкування із водієм ОСОБА_1 було встановлено, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчив запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя та тремтіння пальців рук. ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки. Було запропоновано пройти огляд на факт вживання алкоголю на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та проїхати до медичного закладу, на що водій відмовився в присутності двох свідків. Зазначено, що відносно ОСОБА_1 було складено адміністративні матеріали за ст.122-4 КУпАП, ст. 124 КУпАП та за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує т.в.о. начальника ВП №5 м. Тлумач Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №460400 від 15.03.2021 року щодо водія ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.3) та постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №247729 від 15.03.2021 року (а.с.4), у відповідності до якої на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за порушення вимог ст. 126 ч.1 КУпАП.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керуючись законом і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд поза всяким розумним сумнівом вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника.

Вказане адміністративне стягнення накладено судом першої інстанції в межах строку встановленого ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, та у відповідності до ст.36 КУпАП.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв