Справа № 346/1067/21
Провадження № 33/4808/419/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Венгринюка Ю.В. та Войцеховської Т.М.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Кінаш М.А. на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2021 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 02.03.2021 року о 14:24 год. в м. Коломия, по вул. Хмельницького, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Mercedes-Benz", номерний знак " НОМЕР_1 ", з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Кінаш М.А. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що постанова ухвалена із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшовши формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам, є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

Вказує на те, що суд безпідставно відкинув докази сторони захисту, не обґрунтувавши мотивів такої відмови у своєму рішенні.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кінаш М.А. зазначає, що стороною захисту заявлялось клопотання про допит свідків та працівників поліції, з метою перевірки відомостей, викладених в матеріалах справи. судом дане клопотання було задоволено, проте не вжито жодних заходів для забезпечення явки свідків та працівників УПП в судове засідання. Матеріали справи не містять відомостей про їх належне повідомлення про день та час розгляду справи.

Таким чином, внаслідок формального підходу до розгляду справи, всупереч вимогам КУпАП, не перевіривши докази у справі, суд ухвалив рішення із порушенням чинного законодавства

Просить скасувати постанову суду та справу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисники адвокати Венгринюк Ю.В. та Войцеховська Т.М. повністю підтримали вимог апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити її у зв`язку із тим, що пройшли строки притягнення до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Венгринюка Ю.В. та Войцеховської Т.М., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Венгринюка Ю.В. та Войцеховської Т.М. , вбачається, що вони вважають, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшовши формально до вивчення обставин справи, не вжив жодних заходів для забезпечення явки свідків та працівників УПП в судове засідання. Вказують, що вони не заперечують факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння та визнають, що останній на вимогу працівників поліції перепаркував транспортний засіб. Вважають, що працівники поліції вчинили провокацію правопорушення, оскільки знаючи, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вимагали від нього перепаркувати належний йому транспортний засіб. Посилаються на те, що в матеріалах справи наявні достатні докази, які свідчать про те, що працівники поліції приїхали за викликом, оскільки транспортний засіб, який належав ОСОБА_2 заблокував виїзд іншому транспортному засобу, що доводить вчинення провокації правопорушення працівниками поліції.

Крім того, звертають увагу суду на те, що відеозапис, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення не містить даних про наявність свідків, які безпідставно зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про відсутність провокації правопорушення з боку працівників поліції і доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані доводи ОСОБА_2 та його захисників перевірялись судом першої інстанції внаслідок чого суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про їх безпідставність. .

Суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та доводиться наступними матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 231869 від 02.03.2021 року, який містить відомості щодо свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , завірені їх особистими підписами; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився; даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції від 02.03.2021 року до закладу охорони здоров`я КНП «Коломийська ЦРЛ», яке виписане на ім`я ОСОБА_1 з посиланням на ознаки алкогольного сп`яніння, що були виявлені у останнього, а саме: нечітка розмова, не стійка хода, тремтіння рук, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, з якого вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився.

При прийнятті рішення по справі судом було оглянуто та досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем та факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та від проходження такого огляду в медичному закладі.

Судом взято до уваги, що з рапортів поліцейських вбачається, що 02.03.2021 року близько 14:24 год. згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» помічено та зупинено автомобіль марки "Mercedes-Benz", номерний знак " НОМЕР_1 ". Під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування та встановлення особи ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різка змін забарвлення шкірного покриву обличчя, нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. ОСОБА_5 було запропоновано пройти освідчення на факт вживання алкоголю у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу, від чого він відмовився. Після цього ОСОБА_1 запропоновано проходження медичного освідчення в КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР, від чого він відмовився в присутності двох свідків.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги твердження захисника про те, що протокол складено не за відмову від проходження огляду, а за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП за порушення п.2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №231869 від 02.03.2021 року водій ОСОБА_6 керував транспортним засобом марки "Mercedes-Benz", номерний знак " НОМЕР_1 ", з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП ВП Коломийського РВП старшим сержантом поліції Мусіловським М.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Коломийському міськрайонному суді.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 із зазначенням місця їх проживання та їх власноручними підписами.

Зазначено, що до протоколу додається акт, направлення медичного освідчення, пояснення відео фіксація.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 працівником поліції не вилучалось та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом не видавався.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, ОСОБА_1 відмовився від підпису та надання пояснень по суті правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час їх складання ОСОБА_1 відмовився від дачі письмових пояснень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності його вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, вимагала від нього надати детальні пояснення, щодо обставин, які призвели до таких наслідків.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що суд формально підійшов до розгляду справи, всупереч вимогам КУпАП, не перевіривши докази у справі, судом не вжито жодних заходів для забезпечення явки свідків та працівників УПП в судове засідання, а матеріали справи не містять відомостей про їх належне повідомлення про день та час розгляду справи та ухвалив рішення із порушенням чинного законодавства

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом задовольнивши клопотання сторони захисту, приймались заходи для виклику свідків ОСОБА_8 працівника поліції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судові засідання на 12.05.2021 року (а.с. 41-43) та на 27.05.2021 року (а.с.51-53), направляючи повідомлення суду належним чином та завчасно.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції приймав заходи щодо забезпечення участі вищевказаних свідків в судовому засіданні, однак вищевказані свідки з невідомих суду причин не з`явились до суду.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційної інстанції судом в якості свідка було допитано поліцейського ОСОБА_9 , який показав, що ним разом з ОСОБА_8 під час виїзду за викликом було помічено та зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , після чого під час спілкування з останнім було встановлено, що він має ознаки алкогольного сп`яніння та було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі. Однак, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у установленому законом порядку у зв`язку з чим ОСОБА_8 було складено відповідний протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Вказує, що вони не пропонували ОСОБА_10 перепаркувати транспортний засіб, оскільки коли приїхали за викликом, то останній вже керував транспортним засобом самостійно перепаковував машину. В категоричній формі наполягає на тому, що під час оформлення протоколу були присутні свідки, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення.

Показання свідка ОСОБА_9 повністю узгоджуються з іншими доказами по справі та даними відеозапису, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Mercedes-Benz", номерний знак " НОМЕР_1 ". припаркував автомобіль біля багатоквартирного будинку, та почав стверджувати, що прибудинкова територія не є дорогою, і працівником поліції він не був зупинений.

Безпосередньо під час спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , останній не заперечував, що керував транспортним засобом марки "Ауді-100" д.н.з. НОМЕР_2 ., однак наполягав на тому, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб і не мають права вимагати від нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому ОСОБА_1 не надав документи, які підтверджують правомірність користування транспортним засобом та посвідчення водія на керування транспортним засобом та стверджував, що працівники поліції безпричинно звинувачують його в керуванні транспортним засобом, оскільки він здійснював рух транспортного засобу тільки в межах прибудинкової території і вважав неправомірними дії поліцейських щодо проведення огляду на визначення стану сп`яніння.

Вищевказаним відеозаписом зафіксовано, як водій ОСОБА_1 , незважаючи на вимоги поліцейських зупинити транспортний засіб, продовжує ним керувати, припарковує автомобіль та розпочинає спілкуватися з поліцейськими, які встановлюють відсутність у останнього посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль, а вказують на наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння та пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Зокрема, відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаним відеозаписом зафіксовано, що на неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі ОСОБА_1 не погодився.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбувались, не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи.

Зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, роз`яснено наслідки його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, повідомлено про накладення на нього штрафу за керування транспортним засобом за відсутності посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль, а також про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 Куп АП.

Крім того, зі змісту відеозапису вбачається, що процесуальна поведінка водія транспортного засобу ОСОБА_1 була спрямована на ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків, оскільки він не звертав увагу на прохання працівника надати документи, які підтверджують правомірність керування транспортним засобом, сперечався з поліцейськими та стверджував, що він не керував на дорозі, а дана ділянка дороги, де він припаркував автомобіль є прибудинковою територією, висловлював незадоволення діями працівників поліції та вважав їх вимоги незаконними.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне відношення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та особливості його процесуальної поведінки під час спілкування із працівниками поліції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисники не заперечували, що вказаним відеозаписом зафіксовані обставини, які пов`язані із звинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, однак вважали, що вказаний відеозапис підтверджує їх доводи про провокацію правопорушення з болку поліцейських та відсутність свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вищевказаними відеозаписами доволі чітко зафіксовано, як водій ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`янінням за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі відповідає відмовою, оскільки вважає, що дії працівників поліції є незаконними.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що вказаний відеозапис є переривчатим та не дозволяє повно та всебічно встановити фактичні обставини.

Досліджений судом відеозапис має надзвичайно високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що свідчить про його особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення у виді відмови від проходження огляду на стан сп`яніння водієм транспортного засобу вважається закінченим після відмови водія пройти відповідний огляд на пропозицію працівника поліції.

Так, з метою перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом неодноразово направлявся запит до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про направлення на адресу суду всіх відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, які стосуються обставин події щодо ОСОБА_1 відмови від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.104, 117).

На вказані запити апеляційного суду з Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області було надано відповідь про те, що диск з відеозаписом правопорушення було надіслано до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франк4івської області , а термін зберігання відео на сервері 30 діб з моменту збереження відео на сервер.

В матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у відповідності до якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, не чітка хода, не чітка вимова. Огляд ОСОБА_1 пропонувалось пройти за допомогою приладу Драгер 6820, від проведення якого останній відмовився, про що зазначено у даному акті (а.с.2). В акті огляду зазначені свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 із зазначенням їх даних щодо місця проживання та їх власноручними підписами.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Однак, огляд на стан сп`яніння не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, як поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не є вагомим доказом у справі щодо обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за фактом його відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), у відповідності до якого у ОСОБА_1 працівником поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: не чітка вимова, не стійка хода, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду відмовився.

У відповідності до рапорту поліцейського СРПП ВП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого сержанта поліції М.М. Мусіловського (а.с.6) про те, що 02.03.2021 року о 14 год. 24 хв. в м. Коломия по вул.. Б. Хмельницького було помічено та зупинено автомобіль марки "Mercedes-Benz", номерний знак " НОМЕР_1 ", під керуванням ОСОБА_1 . Уході спілкування та встановлення особи у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Після чого водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6820 в присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу, на що останній відмовився. Окрім того, водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі Коломийської ЦРЛ КРР, на що останній також відмовився. На ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 сти.130 КУпАП та адміністративне постанову за ч.1 ст.126 КУпАП.

Додано до матеріалів справи рапорт поліцейського СРПП ВП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції А.Л. Куташівського (а.с.7), який містить аналогічні пояснення щодо обставин події вчинення ОСОБА_1 правопорушень., які зазначені в рапорті поліцейського СРПП ВП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого сержанта поліції М.М. Мусіловського (а.с.6).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення , передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Так, відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки у тому разі, коли огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським без застосування технічних засобів відеозапису.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_11 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Таким чином, з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції. вбачається, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі не погодився.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , а самі спровокували його на вчинення правопорушення.

Апеляційний суд вважає що сукупність досліджених судом доказів по справі повністю спростовує вищевказані доводи та повністю доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про необхідність закриття справи у зв`язку з тим, що закінчились строки накладення адміністративного стягнення, оскільки адміністративне стягнення накладено судом першої інстанції в межах строку встановленого ст. 38 КУпАП.

Разом з тим, постановою суду першої інстанції з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Згідно фотокопії довідки Міністерства охорони здоров`я України серії 12 ААБ №395738, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має другу групу інвалідності загального захворювання, яка призначена йому довічно. Довідка видана 16.03.2020 року та підписана головою МСЕК Масляк В.М. (а.с.100).

Таким чином, на день розгляду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього стягнення та судового збору на користь держави 27.05.2021 року ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, а отже на момент ухвалення постанови суду звільняється від стягнення судового збору.

Положення п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката захисника ОСОБА_1 адвоката Кінаш М.А. на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, змінити в частині стягнення судового збору та звільнити ОСОБА_1 на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору.

В іншій частині постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв