Справа № 131/680/21
Провадження № 33/801/762/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Балтак Д. О.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 вересня 2021 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП,

встановив:

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 454 грн судового збору на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності.

У скарзі зазначає, що їй не було відомо про знаходження справи на розгляді в суді. Нею було подано до Державної податкової служби України скаргу від 25 червня 2021 року про перегляд податкового повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області форми «С» від 20 липня 2021 року № та рішення про застосування фінансових санкцій головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 липня 2021 року №6181/02-32-07-05/ на суму 10 000 гривень. Відповіді чи повідомлення про продовження строків розгляду скарги вона ще не отримала. Крім того, оскаржувану постанову судом першої інстанцій винесено з порушенням вимог ст. 38 КУпАП, після закінчення строків накладення стягнення.

Також ОСОБА_1 просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що їй не було відомо про те, що справа перебувала на розгляді в суді. Оскаржувану постанову направлено їй простим листом, яку виявлено в поштовій скоринці 24 вересня 2021 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято 13.09.2021 та згідно супровідного листа від 15.09.2021 направлено ОСОБА_1 . При винесенні оскаржуваної постанови ОСОБА_1 присутньою не була.

Згідно відбитку календарного штемпеля на конверті, який доданий ОСОБА_1 до апеляційної скарги, копію оскаржуваної постанови направлено їй 17.09.2021. Штриховий кодовий ідентифікатор на конверті відсутній, що свідчить про те, що оскаржувана постанова направлена простим листом.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 27.09.2021.

Оскільки ОСОБА_1 не була присутня під час прийняття оскаржуваної постанови, беручи до уваги, що апеляційний суд позбавлений можливості перевірити дату отримання апелянтом копії оскаржуваної постанови, а скаргу подану протягом десяти днів з дати направлення ОСОБА_1 копії судового рішення, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 13.09.2021 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

У судове засідання ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Гончар О.І. не з`явилися. Відповідно до наявної в матеріалах справи розписки захисник Змієвець Н.І. належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а відтак і ОСОБА_1 , інтереси якої він захищає, також вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 та її захисника до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та адвокат Гончар О.І., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися в судове засідання, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Визначаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, а саме порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Так, частиною першою статті 155-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

При цьому, диспозиція ч. 1 ст. 155-1 КУпАП є бланкетною та вимагає при формулюванні суті правопорушення посилання на нормативно-правовий акт, який регулює порядок проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові, в порушення вимог ст. 283 КУпАП, не зазначив обставин, установлених під час розгляду справи , а також не зазначив, які саме положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг було порушено ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу №435 про адміністративне правопорушення від 23.06.2021, складеного головним державним ревізором-інспектором ГУ ДПС у Вінницькій області Морозовою О.О. за результатами проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_1 вчинила порушення п.11 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме провела розрахункову операцію через РРО з порушенням використання режиму попереднього програмування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД.

Актом (довідкою) фактичної перевірки від 23.06.2021, проведеної посадовими особами органу ДПС Морозовою О. та Черванюком О. в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в присутності ФОП ОСОБА_1 встановлено, що розрахункові операції проводяться через РРО з порушенням використання програмного режиму програмування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД. Так, 23.06.2021 об 16 год. 15 хв. проведено розрахункову операцію через РРО при продажу горілки «Хлібний Дар» 1 літр по ціні 185 грн (чек №4980 від 23.06.2021), яка запрограмована в РРО без зазначення коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД.

У п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», порушення якого ставиться в провину ОСОБА_1 , зазначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом господарювання, який здійснює розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі, при продажу товарів у сфері торгівлі провела розрахункову операцію через РРО з порушенням використання режиму попереднього програмування підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині доведеності матеріалами справи вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Разом з тим вважає, що постанову суду першої інстанції у відповідності до положень ч. 8 ст. 294 КУПАП слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, із зазначенням опису обставин, установлених під час розгляду справи, а також нормативного акта, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що нею було подано до Державної податкової служби України скаргу від 25 червня 2021 року про перегляд податкового повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області форми «С» від 20 липня 2021 року № та рішення про застосування фінансових санкцій головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 липня 2021 року №6181/02-32-07-05/ на суму 10 000 гривень. Станом на день подання апеляційної скарги Державна податкова служба України ще не надала відповідь, як і не надала повідомлення про продовження строків розгляду скарги.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додала копію вказаної скарги на ім`я Державної податкової служби України, в якій вона просила перевірити законність і обґрунтованість податкового повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області форми «С» від 20 липня 2021 року № на суму 8 233 гривні та рішення про застосування фінансових санкцій головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 липня 2021 року №6181/02-32-07-05/ на суму 10 000 гривень, та прийняти інше рішення про скасування зазначених рішень.

Разом з тим, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не мотивує, як розгляд (його результати) зазначеної вище скарги можуть вплинути на рішення у даній справі.

Доказів звернення ОСОБА_1 до контролюючого органу, який проводив перевірку, внаслідок незгоди з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, із запереченнями та додатковими документами і поясненнями (п.86.7. ст. 86 Податкового кодексу України) матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не намагалася спростувати обставини, за якими був складений протокол про адміністративне правопорушення, а факт звернення до Державної податкової служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення та рішення про застосування фінансових санкцій є недопустимим доказом у цій справі, адже стосується інших дій посадових осіб Державної податкової служби України (стосується правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування фінансових санкцій).

Помилковою є позиція ОСОБА_1 щодо накладення на неї судом першої інстанції стягнення поза межами визначених ст. 38 КУпАП строків, оскільки частиною другою статті 38 КУпАП визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Так, матеріалами справи встановлено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 23.06.2021.

Стягнення судом першої інстанції на ОСОБА_1 накладено згідно оскаржуваної постанови - 13.09.2021, тобто в межах визначеного ч. 2 ст. 38 КУпАП строку (який в даному випадку закінчується 23.09.2021).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що днем вчинення правопорушення згідно протоколу про адміністративне правопорушення є 13.05.2021, однак, в протоколі №435 про адміністративне правопорушення від 23.06.2021, який складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1551-1 КУпАП в графі «дата, час і місце вчинення порушення» зазначено «23.06.2021 16 год. 15 хв.». Посилання в протоколі на дату «13.05.2021» взагалі відсутнє.

Безпідставними також є доводи апелянта з приводу того, що їй не було відомо про знаходження справи на розгляді в суді, оскільки вони спростовуються рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.8), відповідно до якого 04.09.2021, тобто в межах визначеного ст. 277-2 КУпАП строку (повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді), ОСОБА_1 отримала судову повістку про виклик до суду на 13.09.2021.

Своїми правами, визначеними ст. 268 КУпАП (давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, тощо), ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не скористалася.

Загалом, доводи апеляційної скарги є формальними та не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 просила в апеляційній скарзі скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі не у зв`язку із відсутністю в її діях складу правопорушення, а у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, фактично не заперечуючи при цьому висновок суду першої інстанції щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції- зміні за обставин, викладених вище.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині залишити її без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало