Справа № 308/3635/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дегтяренко К.С., розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Гордова Миколи Миколайовича про відвід головуючого судді Данко В.Й. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 481 Митного Кодексу України,

встановив:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться справа про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 481 Митного Кодексу України.

07 жовтня 2021 року на офіційну електронну суду надійшла заява адвоката Гордова Миколи Миколайовича про відвід головуючого судді Данко В.Й. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 481 Митного Кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.10.2021 року вказану заяву передано для розгляду судді Дегтяренко К.С.

В обґрунтування заяви адвокат Гордов М.М. посилається на те, що головуючим суддею Данко В.Й. всупереч вимогам чинного законодавства було прийнято до провадження та поставлено на вирішення питання виправлення описки в постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2020 року на підставі Постанови Закарпатського апеляційного суду від 14.06.2021 року. Вважає таку постанову Закарпатського апеляційного суду неправомірною такою, що не передбачена ні КУпАП, ні МК України, а тому вважає, що дії головуючого судді Данко В.Й. у відповідності до вказаної постанови є такими, що викликають сумнів в його неупередженості та об`єктивності. З наведених мотивів адвокат не довіряє судді Данко В.Й. розгляд цієї справи. Суддя є упередженим, що є підставою для відводу.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду заяви про відвід по суті.

Дослідивши подану заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Разом з тим, чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положень, які б врегульовували питання відводу (самовідводу) судді. З огляду на що, з метою додержання принципу законності, суд вважає можливим при розгляді даної заяви про відвід застосувати аналогію права та застосувати до спірних правовідносин положення параграфу 6 глави 3 КПК України «Відводи».

Аналогія закону - це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає у застосуванні до нього врегульованих конкретною нормою правовідносин норми закону, що регламентує подібні відносини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Обставини, які виключають участь слідчого судді, судді у кримінальному провадженні, визначені ч. 1 ст. 75 КПК України, а саме: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно з ст. 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також слід застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) існування безсторонності суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. При вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

Враховуючи вищенаведене, оцінивши аргументи заявника, на які останній посилається у поданій заяві про відвід, суд дійшов висновку, що такі не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді Данко В.Й..

Фактично зміст заяви зводиться, до незгоди з рішенням судді Данко В.Й. та судді Закарпатського апеляційного суду Феєра І.С.

Відтак враховуючи, що заява про відвід не містить обставин, які б виключали участь судді Данко В.Й. в розгляді даної справи про адміністративне правопорушення, з огляду на що заявлений відвід не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 278 КУпАП, ст.ст. 71, 81 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_1 адвоката Гордова Миколи Миколайовича про відвід головуючого судді Данко В.Й. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 481 Митного Кодексу України - відмовити.

Суддя К.С. Дегтяренко