Справа № 548/1838/21
П О С Т А Н О В А Провадження №3/548/364/21

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2021 року м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Коновод О.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від СРПП ВП №2 Лубенського РВП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , -

за ст. 130 ч. 1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

20.07.2021 року о 10:15 год. в с. Клепачі Лубенського району Полтавської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - трактором Т-16 МГ , д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп"яніння ( запах з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя ) . Від проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння у встановленому законом порядку відмовився , чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Шелудякова І.Ю. не з"явилися, але подали до суду заяву в якій свою вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорунення не визнав та вважає, що в його діях немає складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, пояснивши, що близько 10 години 20 липня 2021 року,він рухався на тракторі марки Т-16 МГ, д.н.з. НОМЕР_1 по с. Клепачі Лубенського району Полтавської області у робочих справах, оскільки працює за наймом у фермерському господарстві. Прибувши за місцем призначення, він повернув з дороги на узбіччя і зупинився, та почав виходити із трактора. В цей момент до нього підійшли працівники поліції і почали вимагати надати посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс. Тобто, працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під його керуванням, у зв`язку з виявленням ними будь-яких порушень з його боку Правил дорожнього руху України. Тобто, необхідність перевірки документів була викликана лише їх бажанням, а не будь-яким порушенням ПДР України. Взагалі не зрозуміло, з якої причини працівники поліції підійшли до його транспортного засобу, та з яких підстав забажали перевірити документи на підтвердження законності факту керування. Незаконність вимоги поліцейського щодо надання документів полягає у тому, що поліцейський не має права вимагати від водія документи без доказів вчинення ним правопорушення.Однак, незважаючи на незаконність вимоги поліцейського про надання документів він виконав вимогу поліцейського, який, не надав доказів законності причини зупинки його транспортного засобу, тобто порушення ПДР, надати документи, хоча вона і була незаконною.

Крім того, поліцейський, який, навіть, не представився та не назвав причини у зв`язку з якою він має надати документи. Він дуже поспішав, оскільки виконував роботу за наймом, а тому відразу надав відповідні документи, які були у нього при собі, а це свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс, однак, при собі у нього не було посвідчення водія, оскільки він його залишив вдома, та почав телефонувати родичам, щоб вони привезли посвідчення, оскільки законодавчо не визначений час протягом якого водій повинен пред`явити на вимогу працівника поліції відповідні документи на підтвердження законності керування ним відповідним транспортним засобом. Однак, останні не могли швидко прибути та привезти посвідчення водія, а тому працівники поліції склали відносно нього постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім цього зазначив, що він не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, у той час як обставини щодо відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння встановлювались співробітниками поліції з порушенням порядку, що передбачений чинним законодавством України, та взагалі складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки працівники поліції обмежували права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушували свої службові обов`язки та порушували положення КУпАП, Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 року за № 1103.

Дослідивши матеріали справі, суд приходить до наступного висновку.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно зі ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення, передбачені ст. 130 цього Кодексу, мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

В діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, у той час як обставини щодо відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння встановлювались співробітниками поліції з порушенням порядку, що передбачений чинним законодавством України, та взагалі складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки працівники поліції обмежували права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушували свої службові обов`язки та порушували положення КУпАП, Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 року за № 1103.

Відсутність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України є підставою для закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , з підстав встановлених п.1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, що полягає в наступному.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії ДПР18 № 244479 складеного за адресою: с. Клепачі Лубенського району Полтавської області, о 10 год. 40 хв. 20.07.2021 року, водій ОСОБА_1 20.07.2021 року о 10 год. 15 хв., в с. Клепачі Лубенського району Полтавської області керував транспортним засобом трактором, марки Т-16 МГ д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алккогольного сп`яніння: нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на відео, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що є підставою для притягнення мене до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки руху» № 1231-ХІ від 16.02.2021 року (набрав чинності 17.03.2021 року) внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема ст. 130 КУпАП викладено в новій редакції.

Таким чином, застосуванню підлягає норма статті 130 КУпАП, яка діяла в редакції станом на 01.05.2021.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ч. 1 ст. 130 КУпАП, серед іншого, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

У той же час, ст. 130 КупАП відсилає до підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні права і обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі, як осіб, які керують транспортними засобами, так і суб`єктів владних повноважень, зокрема, поліцейських, які встановлюють факт вчинення особою адміністративного правопорушення, що встановлюює єдиний порядок дорожнього руху на всіх території України.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 року за № 1103.

За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, який проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби), а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд пройти в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, тобто огляду поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів та огляду лікарем в закладі охорони здоров`я, на підтвердження чого, повинні бути надані відповідні докази.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як наслідок, ст. 252 КпАП України, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, у т.ч. й за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні містится в самому протоколі.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, в даній ситуації ОСОБА_1 , повністю заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, та наголошує, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, що відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Отже, враховуючи обставини даної справи, реалізовуючи свій обов`язок щодо збирання доказів, визначений ч. 2 ст. 251 КУпАП, з метою доведення того, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, на підтвердження чого, до Суду працівниками поліції було надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення, відео.

Ознайомившись із наданими поліцейськими доказами по справі, вважаю їх неналежними, недопустими, необ`єктивними, недостатніми та суперечливими, а тому такими, на підставі яких неможливо встановити в діях ОСОБА_1 ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, натомість свідчать про грубе недотримання працівниками поліції своїх посадових обов`язків, починаючи з моменту зупинки транспортного засобу, та порушення порядку оформлення адміністративного матеріалу по ч. 1 ст. 130 КУпАП .

Відсутність ознак стану алкогольного сп`яніння, як підстав для проходження огляду на стан такого сп`яніння.

Встановлення ознак стану сп`яніння водія поліцейським взагалі не проводилось, а тому є незрозумілими підстави проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

Працівники поліції, навіть, самостійно не роз`яснювали наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Процедура притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення в сфері порушення правил безпеки дорожнього руху, склад яких характеризуються надзвичайно суворими санкціями, мінімальний розмір яких обчислюється сумою в 17000 грн., та супроводжується позбавленням спеціального права на досить тривалий строк, тоді як мінімальний розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України є значно меншим, має відбуватися за процедурою переслідування за вчинення кримінального правопорушення з дотриманням гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Серйозність покарання за статтею 130 КУпАП підкреслює її «кримінально-правовий» характер в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому особам, стосовно яких складено протокол про адміністративне правопорушення за цією статтею, мають бути забезпечені всі гарантії, які передбачені в ст.6 Конвенції.

Такими гарантіями є встановлене статтею 6 «Конвенції…» право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Диспозитивність, тобто здійснення процесуальних прав в межах і в спосіб, що передбачені законними процедурами, є однією з засад кримінального судочинства.

Щодо незаконності вимоги поліцейського про надання документів, без наявності факту порушення ПДР України необхідно зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 686/11314/17 при винесенні постанови від 15 березня 2019 року прийшов до однозначного висновку та постановив, що поліцейський не має права вимагати у водія посвідчення, якщо у нього немає доказів про правопорушення ним ПДР України.

Згідно висновку ВС: поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав); у разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, у тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб є неправомірними.

Наголошу, що Закон України Про Національну поліцію містить вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу.

Працівники поліції не мають право зупиняти транспортні засоби, коли їм заманеться.

Зі змісту ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що законодавець чітко визначив виключний перелік умови зупинення транспортного засобу.

У вказаній статті законодавцем зазначений чіткий та виключний перелік підстав зупинення працівниками поліції транспортних засобів. Ця стаття Закону не дозволяє інспектору зупиняти будь-які транспортні засоби та будь-коли, а лише при наявності конкретних законних підстав.

Окрім конкретних підстав зупинки в Законі прописано і чіткий алгоритм дій інспектора під час зупинення автомобіля.

Зокрема, частина 2 статті 18 Закону зобов`язує інспектора, звертаючись до водія, назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення.

Після цього, відповідно до частини 2 статті 35 Закону інспектор зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинки з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Водночас частина 1 статті 18 Закону зобов`язує поліцейського дотримуватися законів та не порушувати прав водія. Водій має право на отримання інформації хто саме його зупинив і за що саме зупинив. Також водій має право на безперешкодний рух за відсутності законних підстав для його зупинки.

З огляду на викладене, інспектор зобов`язаний при зупинці автомобіля: належно представитись, назвавши своє прізвище, посаду, спеціальне звання; пред`явити на вимогу водія своє службове посвідчення, надавши можливість детально ознайомитися з викладеною в ньому інформацією; повідомити водієві конкретну причину зупинки, яка повинна міститися у ст. 35 Закону.

І лише після цих дій інспектор має право вимагати у водія документи та проводити розгляд справи про адміністративне правопорушення. Ці дії не право інспектора, а його обов`язок.

Таким чином, працівник поліції, який не представився, та не повідомив ОСОБА_1 конкретну причину зупинки, яка повинна міститися у ст. 35 Закону, порушив вимоги Закону, у т.ч. право водія на безперешкодний рух.

На відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та вимоги про надання документів, свідчить, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапис з відеореєстратора патрульного автомобіля, на якому зафіксований процес руху і зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Так, відеоматеріал не фіксує жодного порушення ПДР України в діях водія ОСОБА_1 . Останній кермує трактором, повертає на узбіччя поряд з господарськими будівлями та зупиняється. Патрульний автомобіль, який їде у зустрічному напрямі до траекторії руху трактора, повертає за ним на узбіччя. Поліцейський підходить до водія і між ними відбувається якийсь діалог, доказів на підтвердження змісту якого стороною обвинувачення не надано, тобто жодної інформації на підтвердження законності дій і вимог працівників поліції і, водночас, незаконності дій ОСОБА_1 не надано.

Виникає логічне питання, у зв`язку з якими обставинами поліціянти підійшли до трактора під керуванням ОСОБА_1 , як наслідок, що порушив водій транспортного засобу, що останній під його керуванням був зупинений??? Про що свідчить відсутність інформації про притягнення водія до відповідальності за порушення ПДР та очевидних ознак, що свідчать про технічну несправність автомобіля, а також інших доказів.

Для того щоб виявити правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), ставить під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» за принципом «плодів отруєного дерева».

Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження таких обставин, за яких поліцейський мав право зупиняти та вимагати у водія проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Не вбачаються такі відомості і з відеозапису, що доданий до протоколу про адміністративне правопорушення.

Така поведінка працівників поліції свідчить, на мою суб`єктивну думку, лише про штучне створення показників їх «законної» діяльності.

У подальшому після перевірки документів, працівник поліції забажав, щоб ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, бо начебто від нього був запах алкоголю. За яких обставин, поліцейський виявив від нього запах алкоголю незрозуміло, оскільки він весь час знаходився на відставі від ОСОБА_1 , не прохав ні дихнути на нього.

Встановлення ознак стану сп`яніння водія взагалі не проводилось, як самим поліцейським, так і в присутності свідків, а тому є незрозумілими підстави проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

ОСОБА_1 вказав, що є тверезим, алкоголю у цей день не вживав, а останній раз вживав слаболоалкогольний напій напередодні та й то, в незначній кількості.

Дії працівників поліції щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, серед іншого, повинні узгоджуватися з вимогамиІнструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, чого в нашому випадку не було дотримано.

Пунктами 2, 4 вказаної Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Таким чином, підозра може виникнути лише у разі наявності відповідних ознак, а не безпідставно, як у нашому випадку.

У протоколі про адміністративне правопорушення, ознаками алкогольного сп`яніння поліцейським зазначено: нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя.

На відеозаписі з бодікамери, жодних із перелічених ознак не вбачається, як і не видно, щоб поліцейські оглядали водія з метою виявлення таких ознак на місці зупинки транспортного засобу. Тобто, об`єктивних даних, що давали б підставу вважати, що у ОСОБА_1 наявні ознаки будь-якого сп`яніння, у поліцейських не було, а отже не було підстав для проведення огляду на стан сп`яніння.

Крім того, на відео чітко видно, що ОСОБА_1 має повністю адекватний стан, жодних ознак, вказаних поліцейським у протоколі на даному відеозаписі не зафіксовано.

З долученого до матеріалів справи відеозапису, 2 фрагменти якого взагалі без звукового супроводу, також не вбачається, у мене помітне почервоніння обличчя, як про це констатується в протоколі.

З долученого до матеріалів справи відеозапису також не вбачається, у ОСОБА_1 помітні нестійка хода, почервоніння обличчя, як про це констатується в протоколі.

Натомість, із відеозапису простежується, що ОСОБА_1 говорить чітко, розбірливою і зрозумілою мовою, все-таки з елементами хвилювання, оскільки спілкується з представниками влади, однак, без виражених ознак стану алкогольного сп`яніння, що не дає підстав стверджувати про порушення мовлення або розцінювати її як ознаку сп`яніння. Свої судження ОСОБА_1 висловлює чітко і відповідно до ситуації, яка склалась. Хід його мислення є логічним і послідовним. Його поведінка, є адекватною ситуації, в якій він опинився, та зокрема, виражається у здивуванні та незгоді з підозрою поліцейського.

Детального опису ознак стану алкогольного сп`яніння, які начебто були помічені поліцейським, ніхто не пояснив. З відео вбачається, що поліцейський намагається стверджувати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки пив пиво саме сьогодні, тобто застосовує психологічний прийом, який враховуючи хвилювання людини, яка повинна підкорюватись «наказам людини в формі», полягає у стверджуванні певних фактів, тобто поліцейський вже стверджує що він пив пиво, і тільки потім запитує скільки літр??? На що ОСОБА_1 категорично повідомив, що сьогодні жодного алкоголю не вживав!!!

З наданого в якості доказу відеозапису з бодікамери, неможливо пересвідчитися в повній мірі, яким чином співробітник поліції встановив наявність вказаних у протоколі ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 наданий відеозапис не фіксує моменту виявлення сп`яніння.

Поліцейські не вчиняли жодних дій, щодо виявлення у водія можливих ознак алкогольного сп`яніння, що повністю узгоджується з відеозаписом, наданим співробітниками поліції.

З огляду на викладене, достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння у поліцейських не було, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на проходження медичного огляду виписані ознаки, які не підтверджуються жодними доказами та таких ознак, які вказані у протоколі, у ОСОБА_1 відсутні на відеозаписі.

Таким чином, за відсутності підстав, які б свідчили про наявність відповідних ознак стану алкогольного сп`яніння, ініціювання працівниками поліції огляду з метою перевірки наявності такого стану є грубим порушенням порядку огляду на стан сп`яніння.

Огляд має проводитися за наявності очевидних ознак сп`яніння, однак, з доказів, наданих до Суду не вбачається об`єктивних підстав для проходження ОСОБА_1 такого огляду.

Про відсутність таких передумов свідчать, зокрема: дані відеозапису, наданого Управлінням поліції, які вказують на охайний зовнішній вигляд, скоординовані рухи, ясний зір, чіткі відповіді водія, письмові пояснення, виконані в протоколі водієм власноруч.

Натомість, із відеозапису простежується, що ОСОБА_1 говорить чітко, розбірливою і зрозумілою мовою, а також надав письмові пояснення у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення, у якій наголошує на своєму тверезому стані та вказує на те, що пив квас.

Його поведінка, є адекватною ситуації, в якій він опинився, та зокрема, виражається у здивуванні та незгоді з виконанням незаконних вимог поліцейського.

З наданого в якості доказу відеозапису з бодікамери, неможливо пересвідчитися в повній мірі, яким чином співробітник поліції встановив наявність вказаних у протоколі ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, а наданий відеозапис не фіксує ні моменту виявлення підозри про перебування особи у стані сп`яніння, ні жодних дій, направлених на огляд. Відеозаписи із відео реєстратора службового автомобіля, які проводились на місці зупинки транспортного засобу, не мають ані звуку, ані зображення моменту виявлення підозри про перебування особи у стані сп`яніння, ні жодних дій поліцейського, направлених на огляд.

Згідно із ст. 19 Основного Закону правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Лише вимога суб`єкта владних повноважень, що ґрунтується на законі, має наслідком її виконання; висування ж вимоги, що не продиктована об`єктивними передумовами і наповнена лише формальним змістом, не є підставою для її виконання за рахунок шкоди для особистих інтересів особи.

Означені вимоги суб`єкта владних повноважень не повинні межувати із свавіллям та з незаконним посяганням на права та обов`язки людини».

Ч. 5 ст. 266 КУпАП, якою визначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знажують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Працівники поліції, навіть, самостійноне роз`яснювали ні порядку проходження огляду на стан сп`яніння, тобто ні яким чином має проводитись такий огляд, ні наслідки відмови від проходження такого огляду, а також повноцінно не було роз`яснено мої права та обов`язки.

Процедура притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення в сфері порушення правил безпеки дорожнього руху, склад яких характеризуються надзвичайно суворими санкціями, мінімальний розмір яких обчислюється сумою в 17000 грн., та супроводжується позбавленням спеціального права на досить тривалий строк, тоді як мінімальний розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України є значно меншим, має відбуватися за процедурою переслідування за вчинення кримінального правопорушення з дотриманням гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Серйозність покарання за статтею 130 КУпАП підкреслює її «кримінально-правовий» характер в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому особам, стосовно яких складено протокол про адміністративне правопорушення за цією статтею, мають бути забезпечені всі гарантії, які передбачені в ст.6 Конвенції.

Такими гарантіями є встановлене статтею 6 «Конвенції…» право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Диспозитивність, тобто здійснення процесуальних прав в межах і в спосіб, що передбачені законними процедурами, є однією з засад кримінального судочинства.

Працівники поліції вирішили, що ОСОБА_1 не треба надавати можливості пройти освідуваня на стан алкогольного сп`яніння у порядку, який вимагається встановленим порядком (поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, і лише у випадкувідмови від такого огляду або незгоди з його результатами, поліцейський повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі), а скласти на особу протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, з намаганням формально дотриматись, визначеної процедури, чого зроблено не було!!!

Складання цього протоколу є нічим іншим як свавільним використанням поліцейськими своїх службових обов`язків. Оскільки, взагалі підняття питання про необхідність проходження водієм огляду на стан сп`яніння не може бути огульним та викликаним лише єдиним бажанням «протестувати» будь-яку особу, а повинне мати під собою достатні підстави вважати, що дійсно певна особа перебуває в стані сп`яніння.

Пунктами 2, 4 вказаної Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану . Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

У ОСОБА_1 не було жодних ознак сп`яніння, про що свідчить те, що поліцейським його не оглядав ні самостійно, ні в присутності свідків.

Без надання працівниками поліції основного доказу, яким є відеозапис з нагрудних камер, неможливо пересвідчитися, яким чином співробітниками поліції встановлювалась наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія, чи бул присутні при цьому свідки.

Тобто, за таких обставин неможливо пересвідчитися, яким чином співробітник патрульної поліції встановив наявність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , як підстави для проведення відповідного огляду на стан сп`яніння.

Без належного встановлення ознак стану сп`яніння бажання протестити будь-яку особу на стан сп`яніння повинно сприйматися як провокація з боку поліцейського.

Сама процедура проведення огляду водія на стан визначення стану алкогольного сп`яніння повинна містити відповідний алгоритм дій працівника поліції, який проводить такий огляд зі складанням відповідних документів.

Дії працівників поліції щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, серед іншого, повинні узгоджуватися з вимогамиІнструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, чого в нашому випадку не було дотримано.

ІІ. Порушення вимог ст. 266 КУпАП, як підстава недійсності огляду на стан сп`яніння.

Окремо, хочу наголосити на порушенні вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, якою визначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Чинним законодавством передбачено обов`язок поліції запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням поліцейським спеціальних технічних засобів. При такому огляді повинні застосовуватись технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Так, у відповідності до ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до п.3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 та п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 р., № 1452/735, (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповільність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Встановлена наступна можливість для водія проходження огляду на стан сп`яніння:

1)огляд поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби),

2)огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.

З викладеного слідує, що інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак такого сп`яніння, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі.

Тобто, можливість притягнення до особи до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння може мати місце лише за 2 обставин: особа відмовилась як від огляду на місці зупинки, так і від огляду у закладі охорони здоров`я.

ОСОБА_1 не заперечує факту своєї незгоди, як водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, однак, він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Натомість працівники поліції, не забезпечили йому таку можливість, виходячи із наступного.

Відсутність направлення відповідної форми на проходження огляду водія на стан алкогольного сп`яніння свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, оскільки його туди у відповідності до закону ніхто не направляв.

Так, у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння - це свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду.

У графі протоколу про адміністративне правопорушення жодної інформації про наявність направлення для проходження огляду в закладі охорони здоров`я не значиться.

Відповідно до ч. ч. 5 та 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Недотримання встановленого порядку щодо проведення огляду на стан сп`яніння особи, неправильне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, унеможливлює визнання здобутих по справі доказів, належними та допустимими, в розумінні вимог ст. 251 КУпАП.

При складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП поліцейський не звільняється від обов`язку дотримуватись відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду та оформленні його результатів, у тому числі фіксування відмови від проходження огляду водієм, зокрема:

Згідно Розділу II Інструкції встановлено, що за наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Однак, в матеріалах даної адміністративної справи і у самому протоколі відносно ОСОБА_1 взагалі відсутні посилання на те, за допомогою якого технічного засобу водію начебто пропонувалося пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Згідно з Порядом огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Всупереч вказаним вимогам, у протоколі також не зазначені дії водія щодо ухилення від огляду.

Вважаю, що такими діями могла стати саме відмова водія від отримання направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я, зафіксована у присутності 2 свідків або на відеозаписі.

Тобто, проведення огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння повинен містити відповідний алгоритм дій працівника поліції який проводить такий огляд зі складанням відповідних документів, зокрема, у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, до видачі особі, яка підлягає огляду, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в якому зазначаються підстави такого огляду, якими, в свою чергу, є одна чи кілька ознак сп`яніння, визначених у п. 3 вищевказаної Інструкції - відсутні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

З положень п. 2.5. Правил дорожнього руху та ст. 130 КУпАП слідує висновок відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, і відмова пройти огляд фактично прирівнюється до визнання своєї провини. Однак, ніхто не позбавляє будь-яку особу права відмовитись від проходження огляду, особливо коли поліцейський пропонує їй це зробити з грубими порушеннями норм чинного законодавства, а огляд запропоновано провести всупереч встановленому порядку.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що працівниками поліції був порушений порядок при здійсненні огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, направлення на огляд та оформлення його результатів, у тому числі відмови від проходження огляду, визначений статтею 266 КУпАП та підзаконними нормативними актами, що тягне за собою, що тягне за собою визнання недійсними результату огляду, порушення порядку складення протоколу і як наслідок звільнення від адміністративної відповідальності особи в суді.

Отже, зазначені нормативні акти чітко передбачають, що у випадку відмови водія від огляду на місці зупинки чи незгоди водія із результатами огляду на місці зупинки, працівник поліції ще не має права скласти протокол за статтею 130 КУпАП. У такому випадку закон покладає обов`язок на працівника поліції запропонувати водієві пройти огляд в медичному закладі.

Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.

І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП.

Якщо ж водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за статтею 130 КУпАП відсутні.

ІІІ. Встановлено, що поліцейськими всупереч обов`язку щодо збирання доказів, визначеному ч. 2 ст. 251 КУпАП,з метою доведення того, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, до Суду не надано у повному обсязі показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису з моменту зупинки транспортного засобу і до моменту вручення водієві протоколу, хоча поліцейські у будь-якому випадку мають знімати адміністративні правопорушення на нагрудну камеру. Закон зобов`язує інспектора поліції вести повну відео фіксацію спілкування з водієм при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У матеріалах справи відсутні рапорти, доповідні записки та ін. на підтвердження обставин, за яких під час фіксації та оформлення адміністративного правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , відеозапис не проводився у повному обсязі з моменту зупинки транспортного засобу і до моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з технічними неправностями нагрудної камери або з інших причин.

При цьому, технічна неможливість відеофіксації на нагрудну камеру виникла у всіх поліцейських, які були в патрульному екіпажі, одночасно.

Відповідно до вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції передбачено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до розділу ІІ вказаної Інструкції, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

У разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції.

Після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі.

Розділ ІII Інструкції № 1026 визначає порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах.

Так, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Наведене свідчить, що з метою фіксації фактів порушення водіями ПДР України передбачено проведення поліцейськими відеозапису за допомогою відео реєстратора патрульної машини та нагрудних камер, які є належними та допустими доказами, на підставі яких встановлюються фактичні обставини справи, у т.ч. доведення винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Натомість, відеозапис, наданий на СД-диску не може бути взятий судом до уваги, в якості доказу, оскільки не є безперервним та містить епізодичний характер, що суперечить вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026.

Відеозапис не є безперервним та повним не містить моменту виникнення підозри у працівника поліції підозри у перебуванні водія у стані алкогольного сп`яніння, не містить відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Надання суду фрагментарного відеозапису, може бути викликано, на мою думку, лише 2 причинами:

1.Або запис здійснювався фрагментарно, вигідних, на думку працівників поліції, моментів. Знову ж, якими саме працівниками здійснювалась відео фіксація: тими, що зупинили, чи тими, які лише за вказівкою перших, складали протокол.

2. Або копіювання вже наявного запису було здійснено фрагментарно.

У будь-якому разі, записи, які містяться на СД-диску не можуть бути взяті судом до уваги в якості належного та допустимого доказу.

До матеріалів адміністративної справи долучений диск з матеріалами відеофіксації вчиненого адміністративного правопорушення, однак відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний запис, а у протоколі номер технічного засобу взагалі не зазначено, що не дає підстав використати ці матеріали, як доказ.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано диск із відеозаписоми, який складається із 3 файлів: 2 файли записи з відеореєстратора патрульного автомобіля; та 1 файл запис з бодікамери поліцейського, які частково відображають період із моменту зупинки транспортного засобу до складання протоколу. Так,

1 відеофайл тривалістю 3 хвилини фіксує проміжок часу з 10 год. 08 хв. 03 сек. до 10 год. 11 хв. 03 сек.;

2 відеофайл тривалістю 3 хвилини фіксує проміжок часу з 10 год. 11 хв. 03 сек. по 11 год. 14 хв. 03 сек.;

3 відеофайл із відеозаписом з бодікамери тривалістю 1 хвилина, фіксує проміжок часу з 10 год. 39 хв. по 10 год. 40 хв.

Таким чином, не фіксується на боді-камеру період часу з моменту зупинки транспортного засобу і до моменту перебування осіб, зображених на відофайлі біля патрульного автомобіля. Тобто, все спілкування, надане поліцейськими на підтвердження факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння складає 1 хвилину, з якої неможливо встановити чи роз`яснювався взагалі порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, які наслідки відмови від проходження такого огляду, та взагалі не роз`яснювались права особі.

Фрагментарний відеозапис суперечить вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, згідно якої з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції передбачено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до п. 5 розділу ІІ вказаної Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Отже, відеозйомка наявна на СД-диску, не є безперервною та містить епізодичний характер, що суперечить вимогам згаданої вище Інструкції та не може розцінюватись як належний доказ.

Окрім того зазначаю, що відеозапис, який здійснювався із нагрудної камери поліцейського, не фіксує як саме правопорушення, так і законність дотримання поліцейським процедури огляду на стан сп`яніння водія від початку до її завершення.

При цьому, до протоколу про адміністративне правопорушення не надано письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки про копіювання та видачу відеозапису, яке повинно бути надене відповідній відповідальній особі.

Не додано доказів, хто є саме є тією відповідальною особою, якій згідно п.6 Інструкції № 1026 надано дозвіл на копіювання та видачу цього відеозапису, та не надано доказів, що відповідна відмітка робилась у Журналі обліку копіювання та видачі відеозаписів, що ставить під сумнів законність копіювання та видачі долученого до протоколу відеозапису з нагрудної камери, а відтак, докази, які зібрані з порушенням порядку встановленого законом є недопустимими та не можуть братись до уваги в силу ст.74 КАС України.

Також з 3 відеофайла, слідує, що на запитання чи відмовляється водій пройти огляд у с. Клепачі останній говорить «ні» - однак, його відмова ще не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а от слів, які вказують на відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я - відеозапис не фіксує!

З зафіксованого діалогу поліцейський в одному реченні пропонує пройти огляд на місці за допомогою Драгеру та поїхати в медзаклад. Натомість, водій ОСОБА_1 щодо проходження огляду за допомогою спецтехзасобу явно висловлює свою позицію, яка проявляється у категоричній відмові. Водночас, у подальшому запитує у поліцейського: «Що їхати тоді в Хорол?», на таке запитання, з відеозапису вбачається відповідь поліцейського Ні!!!

Взагалі, зі змісту записаного на відео спілкування між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та поліцейським можна зробити висновок про його сумбурність та відсутність нормального чіткого роз`яснення алгоритму дій у разі проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як і відсутнє роз`яснення особі відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Водночас відеозаписом зафіксований факт порушення працівником поліції моїх прав, зокрема права на захист, що полягає у наступному.

Особа має право знати у чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Оскільки, невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле.

У зв`язку з відсутністю повного відеозапису з нагрудної відеокамери працівника патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 251 КУпАП вважається доказом по справі, неможиво з`ясувати чи дійсно ОСОБА_1 пропонувалось працівниками поліції проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, у який спосіб було запропоновано водію пройти огляд, яким технічним засобом на місці зупинки транспортного засобу, які дії водія були щодо ухилення від такого огляду, тобто чи був факт відмови водія від проходження такого огляду, та чи були йому роз`яснені його права.

Натомість, на відеозаписі зафіксований факт порушення працівником поліції законних прав ОСОБА_1 , зокрема права на захист, що полягає у наступному.

Особа має право знати у чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Оскільки, невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле.

Особливу увагу хочу звернути на те, що на відеозаписі не вбачається роз`яснення водію прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, а також ст. ст. 59, 63 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000 р. № 13-рп/2000 зазначив, що положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав», в аспекті конституційного звернення громадянина треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно абз. 4 п. 2 Р. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395 (далі Інструкція № 1395), під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, у протоколі відсутня відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

ІV. Щодо неналежності та недопустимості в якості доказу протоколупро адміністративне правопорушення слід відмітити, що останній не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликати сумніви.

Так, за відсутності інших доказів, зокрема відеозаписів із нагрудних відеокамер працівників поліції не вбачається за можливе з`ясування наступних обставин: факт наявності ознак стану алкогольного сп`яніння, та яким чином їх наявність була встановлена поліцейським, чи пропонували поліцейські пройти огляд в закладі охорони здоров`я, з дотриманням встановленої процедури, чи були йому роз`яснені його права,

З огляду на те, що докази, додані до протоколу, не підтверджують вказані вище обставини, необхідні для встановлення складу адміністративного правопорушення, за таких обставин протокол не відповідає вимогам статей 256, 266 КУпАП, а тому є недопустимим доказом.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Вищенаведене свідчить про те, що працівниками поліції було грубо порушено вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкції), а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів", затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.

З огляду на наявні істотні порушення при проведенні огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 та складанні за його результатами протоколу про адміністративне правопорушення, вважаю, що вказаний протокол та додані до нього матеріали є недопустимими доказами, як такі, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП.

Всі зазначені вище обставини, вказують на те, що обставини подій, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення і відеозаписах, долучених до матеріалів справи, щодо встановлення факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, суперечать дійсним подіям та у своїй сукупності не підтверджують такого факту.

Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, і є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

Вважаю, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, не доведено «поза розумним сумнівом».

Зібрані у справі докази не дають підстав для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Будь-які інші докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, не представлено.

Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена та не аргументована інспекторами поліції, а обставини вказані в протоколі про адміністративне правопорушення є суперечливими та не відповідають дійсності. Крім того, з наданих працівниками поліції доказів, неможливо встановити наявність у його діях невідповідностей вимогам п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вищевикладені обставини, докази і аргументи у сукупності, та зокрема, що відносно ОСОБА_1 складено протокол з порушенням встановлених законодавством процедур, відсутність доказів, які б підтверджували факт наявності його відмови від проходження огляду, достовірно свідчать, що в діях ОСОБА_1 , відносно якого складено адміністративний протокол, склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відсутні, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

Керуючись ст. 247, 279, 280, 283, 284, 288 КУпАП України

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: Коновод О. В.