Провадження №: 3/755/7411/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" жовтня 2021 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Сазонова М.Г., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Суддею визнано встановленим, що 02.08.2021 року о 22 год. 10 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Регенераторна, буд. 4 , вигулював свого собаку породи руськи й мисливський спаніель без намордника, внаслідок чого спаніель вкусив собаку породи померанський шпіц, що призвело до смерті останнього.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав. Зазначив, що саме шпіц кинувся на його собаку і провокував, тому його спаніель вкусив шпіца у відповідь на провокаційні дії.

Вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до приписів ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення, як визначено у ст. 8 КУпАП.

Частиною другою статті 154 КУпАП (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення) передбачено адміністративну відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

В судовому засіданні було досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 384541 від 17.08.2021 року; рапорт ДОП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві лейтенанта поліції Мандрегелі Т. від 17.08.2021 р.; письмові пояснення ОСОБА_1 від 17.08.2021 р., копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.08.2021 р.; письмові пояснення ОСОБА_2 від 03.08.2021 р.; рапорт оперативного чергового Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 02.08.2021 р.; копія міжнародного ветеринарного паспорта № НОМЕР_1 ; копію родоводу № 0001/16.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

Конвенція для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02).

Суддя враховує, що ЄСПЛ у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із яких, будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання (щодо питання застосування зазначених положень див. у т.ч. рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України»).

При цьому, у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення, органу (посадової особи), яка її виносить повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Так, згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення, дослідженого в судовому засіданні, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Регенераторна, буд. 4 , вигулював свого собаку породи руський мисливський спаніель без намордника, внаслідок чого той вкусив собаку породи померанський шпіц, що призвело до смерті.

Майном як особливим об`єктом, у відповідності до дефініцій, наведених у ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно з положеннями статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, відповідальність за заподіяння шкоди собаці, як майну людини, може настати виключно у разі встановлення особи, яка є його власником.

Стаття 340 ЦК України виокремлює та закріплює поняття бездоглядної домашньої тварини.

Бездоглядною домашня тварина стає в тих випадках, коли вона вибуває з володіння власника або особи, якій вона була передана у володіння, поза їх волею й до моменту затримання не знаходиться в господарстві іншої особи.

Судді не надано доказів того, що собака, який, як вбачається з матеріалів справи, помер внаслідок нападу собаки, власником якого є ОСОБА_1 , знаходиться у власності будь-якої особи та, відповідно, на нього розповсюджується правовий режим речі, відповідно до ст.ст. 179-180 КУпАП.

А відтак, матеріали справи не містять підтверджень факту заподіяння шкоди здоров`ю будь-яких людей або їх майну, що є обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Водночас у відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року

№ 3447-IV особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх).

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити : безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Суддею вже зауважувалося, що порушення, які висуваються особі у цій справі, розцінюються як кримінальні, а тому підлягають розгляду з урахуванням процедури, визначеної національним законодавством для кримінальних правопорушень. В той же час, ст. 337 КПК декларує, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, що і має місце в цій ситуації (зміна правової кваліфікації правопорушення з урахуванням того, що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження).

Так, досліджені в судовому засіданні матеріали містять докази вчинення ОСОБА_1 дій, що охоплюються диспозицією частини першої статті 154 КУпАП, а тому його дії підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 154 на ч. 1 ст. 154 даного Кодексу.

При накладені адміністративного стягнення на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, та вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 154 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

За таких обставин, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, суддя вважає, що на ОСОБА_1 належить накласти адміністративне стягнення у виді штрафу згідно з ч. 1 ст. 154 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

За правилом ст. 283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 23, 24, 30, 154, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 51 (п`ятдесят одну) грн., на користь держави, і попередження.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Роз`яснити, що в разі не сплати штрафу в строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: М.Г. Сазонова