Справа № 158/562/21 Провадження №33/802/677/21 Головуючий у 1 інстанції:Сіліч Ю. Л.
Категорія: ч.4 ст.140 КпАП УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягується до відповідальності, Богдана А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Назаркевича Сергія Михайловича на постанову судді Ківерцівського районного суду від 18 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого начальником ДРП № 3 філія «Луцька ДЕД»,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 19.02.2021р. серії ДПР18 №457761 ОСОБА_1 03.03.2020 року о 06 год. 00 хв. на відрізку автодороги Р-14 (Луцьк-Ківерці-Маневичі 27 км+120), будучи посадовою особою, в порушення вимог ДСТУ 3587-97, неналежно утримував дану проїзну частину, внаслідок чого утворились вибоїни та напливи, в результаті чого вказані фактори послужили спричиненню аварійної ситуації та, як наслідок, в подальшому, відбулося ДТП за участю автомобіля марки «Mersedes», д.н.з. « НОМЕР_1 », з напівпричіпом марки «Trailor», д.н.з. « НОМЕР_2 ». Зазначені транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою суду представник потерпілого в поданій апеляційній скарзі вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що при розгляді справи суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова є незаконною та необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню. Просить постанову скасувати, та постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КпАП. Крім того просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечили, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КпАП України України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи позицію апелянта, яка зводиться до того, що він не був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, а також те, що повістку до суду він не отримував, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення та вважає за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

У відповідності до ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Стаття 9 КпАП України закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КпАП України є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Так закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції зазначив, що ні протокол про адміністративне правопорушення, ні матеріали, додані до нього не містять належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КпАП України

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, ч. 1 ст. 140 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Частиною 4 зазначеної статті передбачено адміністративну відповідальність за порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст. 14 КпАП України посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 140 КпАП України, є посадові особи та громадяни, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про автомобільні дороги" автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності.

Згідно ст.10 Закону України "Про автомобільні дороги", державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Згідно п.п. 9, 10 ст. 11 зазначеного Закону, основними обов`язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є, зокрема, забезпечення технічного нагляду за станом автомобільних доріг; виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах і здійснення заходів щодо їх ліквідації.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Згідно з Указом Президента України №456/2011 "Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України" Державне агентство автомобільних доріг України є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

Відповідно до організаційної структури Державної служби автомобільних доріг, органом управління автомобільними дорогами у Волинській області є Служба автомобільних доріг у Волинській області.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 працює на посаді начальника ДРП № 3 філія «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» і виконує обов`язки відповідно до вимог типової Посадової інструкції начальника ДРП філії ДП «Волинський облавтодор».

Як вбачається з матеріалів справи 09.04.2019 року між Службою автомобільних доріг у Волинській області (замовник) і дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (виконавець) укладено договір №01.4/1/19 про закупівлю послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Волинської області.

Відповідно до п. 1.1. даного договору, виконавець зобов`язується надати замовникові послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення у Волинській області.

При цьому, відповідно до п. 1.4 зазначеного договору послуги виконуються виконавцем згідно щомісячних Планів-завдань та Актів-дефектів, затверджених замовником в межах виділених фінансових ресурсів.

Вищевказане узгоджується із п. 2.2 Типової посадової інструкції начальника ДРП філії ДП «Волинській облавтодор», затвердженої наказом ДП «Волинській облавтодор» № 66 від 22.03.2018 року

Таким чином, зі змісту зазначеного та посадової інструкції вбачається, що завдання на проведення конкретних робіт Виконавцю надається Замовником.

Крім цього, ДРП №3 філії «Луцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є структурним підрозділом без права юридичної особи дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Філія здійснює свою діяльність на принципах підпорядкованості і підзвітності органам управління підприємства, а її керівник несе матеріальну і дисциплінарну відповідальність за стан фінансово-господарської діяльності філії.

Отже, ОСОБА_1 , як посадова особа організації-підрядника, може нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання лише тих видів та обсягів робіт, які встановлені замовником та у межах виділених замовником коштів.

Вказані факти повністю спростовують твердження апелянта з приводу того, що саме ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КпАП України, тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з матеріалами справи.

З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КпАП України України, належно мотивувавши своє рішення.

Істотних порушень вимог процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова судді першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити представнику потерпілого ОСОБА_2 адвокату Назаркевичу Сергію Михайловичу строк на апеляційне оскарження постанови Ківерцівського районного суду від 18 серпня 2021 року.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Назаркевича Сергія Михайловича залишити без задоволення, а постанову Ківерцівського районного суду від 18 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гапончук