ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3945/21 Головуючий суддя І інстанції Єфіменко Н. В.
Провадження № 33/818/1357/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С. за участю захиснимка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Кузнецова А.І., потерпілої ОСОБА_1 та її представника адвоката Кас`янова І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Кузнецова А.І. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення

- за ст.. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.

- за ст.. 122-4 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 грн.

На підставі вимог ст. 36 КУпАП, остаточно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Судом встановлено, що 31.01.2021 року о 16.50 год. за адресою: м. Харків, вул. Жилярді, 47 ОСОБА_2 керував автомобілем «Фодьксваген», р.н. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності та допустив зіткнення з автомобілем «Мазда», р.н. НОМЕР_2 , після чого з невідомих причин залишив місце події. Транпортні засоби механічно пошкоджені, спричинені збитки.

Не погодившись з цією постановою захисник Кузнецов А.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2021 року, а провадження закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що ОСОБА_2 не здійснював зіткнення з іншим автомобілем та не був учасником ДТП, що підтверджується поясненнями його дружини. Зазначає, що ОСОБА_2 31.01.2021 року керував автомобілем по м. Харкову разом із своєю колишньою дружиною. Припаркувавши автомобіль біля супермаркету «Сільпо» по пр. Людвига Свободи та зайшовши у кафетерій ОСОБА_2 вжив алкогольні напої. Після того він вийшов на вулицю та побачив біля свого автомобіля працівників поліції, які просили надати документи на автомобіль пояснюючи це тим, що він здійснив дорожньо-транспортну пригоду на вул. Жилярді. Вказує, що працівники поліції не проводили огляду транспортних засобів. Зазначає, що в протоколах існує розбіжність щодо часу скоєння адміністративного правопорушення. Посилається на рішення Харківського апеляційного суду в інших справах.

Крім того, захисник Кузнецов А.І. просив поновити йому пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року, посилаючись на те, що на чисельні зверненя захисника до суду першої інстанції копію судового рішення захисник отримав лише 13.05.2021 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст. 129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за скаргою захисника Кузнецова А.І. в інтересах ОСОБА_2 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Кузнецов А.І. повідомив, що ОСОБА_2 дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак скористався своїм правом на захист, узгодив свою позицію із захисником, а тому вважає за можливе розглянути його апеляційну скаргу без участі ОСОБА_3 .

Потерпіла ОСОБА_1 та її представник адвокат Кас`янов І.В. не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги захисника Кузнецова А.І. без участі ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника Кузнецова А.І. без участі ОСОБА_2 за умови участі його захисника Кузнецова А.І.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Кузнецова А.І., який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, а також пояснення потерпілої ОСОБА_1 та її представника Кас`янова І.В., які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та вважали постанову судді законною і обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справі, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 щодо порушення Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої захисником Кузнецовим А.І. апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 028467 від 22.02.2021 року (арк. 1), 31.01.2021 року ОСОБА_4 керуючи автомобілем при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці та допустив зіткнення з іншим автомобілем, чим отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 028468 від 22.02.2021 року (арк. 2), 31.01.2021 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем став учасником ДТП та з невідомих причин залишив місце події.

Відповідно до рапорту працівника поліції (арк.5) вбачається, що матеріали справи направлені до відділу розшуку та дізнання для складення протоколу, що об`єктивно обґрунтовує розбіжність у часі скоєння дорожньо-транспортної пригоди та часі складення протоколів стосовно ОСОБА_2 за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Відповідно до відомостей рапорту працівника поліції Є. Скиби (арк. 76), який складав протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.ст. 122-4 та 124 КУПАП вбачається, що в цих протоколах належить вважати вірним час скоєння ДТП 16 год. 50 хв., що відповідає схемі місця ДТП. Час 18 год. 25 хв. вказано помилково.

Відомості цього рапорту об`єктивно спростовують твердження апелянта щодо розбіжності у часті щодо керування ОСОБА_2 автомобілем, що також узгоджується із часом, який зафіксований в схемі місця ДТП, а також в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, фотокопія якого міститься в матеріалах справи (арк. 6), а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що їх складала, в порядку, передбаченому чинним законодавством, зокрема в порядку КАС України, а також до керівництва працівників поліції, які складали матеріали щодо ДТП, ані ОСОБА_2 , ані його захисником Кузнецовим А.І. не оскаржувалися, що вочевидь спростовує твердження захисника щодо порушень чинного законодавства працівниками поліції під час складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Крім того, захисник посилається на те, що працівниками поліції не проводився огляд транспортних засобів.

Натомість, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 3) вбачається, що автомобіль «Фольцваген», під керуванням ОСОБА_2 отримав пошкодження, а саме: пошкодження лако-фарбового покриття правого крила заднього, задній бампер. А автомобіль «Мазда», під керуванням ОСОБА_1 також отримав пошкодження, а саме: деформація переднього лівого крила, переднього бамперу, подряпини передньої лівої фари, радіаторна решітка, молдінг решітки радіатора.

Тобто такі твердження апелянта є необґрунтованими.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник посилався на світлини, які містяться в матеріалах справи (арк. 19-23), які були зроблені наступного дня після ДТП та з відомостей цих світлин вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 не має жодних пошкоджень, що, на його думку, свідчить про те, що ОСОБА_2 не був учасником ДТП.

Проте, в матеріалах справи містяться світлини, які були зроблені безпосередньо у день ДТП (арк. 45-50), з відомостей яких об`єктивно вбачається, що працівники поліції проводили огляд автомобілів, в тому числі, автомобіля «Фольксваген» та на цьому автомобілі вбачаються пошкодження заднього бамперу праворуч та заднього правого крила. Також вбачаються пошкодження автомобіля «Мазда», а саме: передньої лівої фари, переднього бамперу ліворуч.

Відомості цих світлин об`єктивно узгоджуються з відомостями схеми місця ДТП щодо зафіксованих пошкоджень транспортних засобів, що в свою чергу спростовує твердження апелянта про відсутність пошкоджень на автомобілі ОСОБА_2 .

Поряд з цим, потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що вона рухалась по вул. Жилярді вгору у правій смузі руху. Раптово її автомобіль почав обгоняти автомобіль «Фольцваген» білого кольору та намагався повернутися у її смугу руху перед її автомобілем. Намагаючись здійснити цей маневр, водій цього автомобілю, здійснив зіткнення задньою правою частиною свого автомобілю з передньою лівою частиною її автомобіля. Зазначила, що з нею в салоні автомобіля перебував її чоловік у якості пасажира. Після зіткнення автомобілів, ОСОБА_2 не зупинився та продовжив рух, а вона вирішила переслідувати ОСОБА_2 , щоб останній не уникнув покарання та її чоловік викликав працівників поліції та спілкувався з ними весь час поки вони переслідували автомобіль, який здійснив з ними зіткнення.

В матеріалах справи містяться світлини (арк. 45, 46, 64, 65) з відомостей яких вбачається, що автомобіль, з якого зроблені ці світлини рухається позаду за автомобілем «Фольцваген», який належить ОСОБА_2 , що підтверджує об`єктивність пояснень потерпілої про те, що вона рухалась за автомобілем, під керуванням ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до письмових пояснень працівника поліції (арк. 78) вбачається, що 31.01.2020 року він у складі екіпажу отримав виклик від оператора «102» про ДТП без потерпілих на вул. Жилярді, 47. Під час спілкування було встановлено, що водій «Фольцвагена» здійснив зіткнення з автомобілем заявника та почав залишати місце ДТП, заявник його весь час переслідував. Винуватця ДТП було зупинено лише на вул. Ахсарова, 30. Водій ОСОБА_2 пояснив, що поїхав з місця ДТП тому, що не побачив момент зіткнення. Оглянувши транспортні засоби були виявлені характерні пошкодження ДТП для обох автівок, а у ОСОБА_2 також вбачались ознаки алкогольного сп`яніння. Поїхавши на місце зіткнення було складено схему місця ДТП та по рапорту направлено до відділу розшуку та дізнання, а на місці зупинки транспортного засобу стосовно ОСОБА_2 було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Аналізуючи відомості цих пояснень вбачається, що на номер «102» дійсно поступив виклик про вчинення ДТП автомобілем, під керуванням ОСОБА_2 , який намагався зникнути з місця події, що об`єктивно узгоджується з відомостями пояснень потерпілої ОСОБА_1 , які вона наддавала працівникам поліції безпосередньо після зупинки транспортних засобів (арк. 4), а також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердив пояснення своєї дружини ОСОБА_1 та пояснив, що біля супермаркету «Сільпо» випадково перебував екіпаж патрульної поліції, а згодом на це місце приїхав і екіпаж поліції, який безпосередньо був ним викликаний за фактом ДТП.

Пояснення свідка ОСОБА_6 , які вона надавала в суді першої інстанції є необґрунтованими, оскільки об`єктивно спростовуються іншими відомостями, які містяться в матеріалах справи, походять з різних джерел та узгоджуються між собою, а такі пояснення розцінюються судом апеляційної інстанції як обраний нею спосіб захисту свого колишнього чоловіка для уникнення ним відповідальності, що було враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови.

Крім того, захисник в своїй апеляційній скарзі посилався на рішення Харківського апеляційного суду у справі № 643/15982/19 та просив суд взяти його до уваги, оскільки у ньому йдеться щодо аналогічної події.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки відповідно до чинного законодавства суд повинен розглядати кожну справу окремо, керуючись лише законом. Поряд з цим, чинний КУпАП, відповідно до якого розглядається ця справа, не передбачає прецедентного права, тобто законом не визначено, що встановлений у попередній юридичній справі факт, є обов`язковим чи переконливим для суду при вирішенні подальших справ із подібними питаннями або фактами.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_2 п.п. 10.1, 2.10(А) ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які обумовлюють скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.п.10.1, 2.10 (А) Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника Кузнецова А.І. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника Кузнецова А.І. залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2021 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков