ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1540/20 Головуючий суддя І інстанції Проценко Л.Г.
Провадження № 33/818/4/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

13 жовтня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн та позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддею допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він адміністративне правопорушення не вчиняв, а самі матеріали містять в собі неналежні та недопустимі докази, тому адміністративне провадження підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься відомостей про факт зупинки транспортного засобу під час руху, яким він керував, вказані відомості також відсутні і в поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Отже вважає, що як сам протокол про адміністративне правопорушення, так і пояснення свідків, містять в собі лише відомості про виявлення й нього ознак сп`яніння, що за відсутності відомостей про керування транспортним засобом на час зупинки не утворює за собою складу правопорушення, а отже вказані документи не містять в собі інформацію щодо предмета доказування.

В судові засідання, які призначались судом апеляційної інстанції на 18.08.2021 року на 10.00 год та на 13.10.2021 року на 12.30 год. ОСОБА_1 не з`явився. На адресу, зазначену в апеляційній скарзі, направлялись судові повістки, однак вона повернулися до суду, оскільки ОСОБА_1 відсутній за вказаною адресою (арк.49-50, 60-61). Під час спроби повідомити телефонограмою на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , який зазначений в його апеляційній скарзі, оператором мобільного зв`язку повідомлено, що виклик переадресовується на автовідповідач (арк.67).

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_4 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до матеріалів справи, таких дій ОСОБА_1 не вчиняв, тобто не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Клопотань через канцелярію суду про відкладення розгляду справи не подавав.

Крім того, судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та інспектора Карпенко О.С. (арк. 51-55; 62-66), але останні в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим суд вирішив провадити апеляційний розгляд без їх участі та без участі апелянта, який без поважних причин не прибув в судове засідання, з урахуванням доводів, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.

З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судовим розглядом встановлено, що 07 березня 2020р. приблизно о 03.00 год. ОСОБА_1 , в м.Харкові, керував автомобілем «Skoda Octavia» д.н. НОМЕР_2 та був зупинений працівниками поліції на вул.Афанасівській у зв`язку з тим, що здійснив поворот без увімкненого покажчика повороту, після чого у ОСОБА_1 працівники поліції виявили ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, підвищена жвавість мови, почервоніння обличчя. ОСОБА_1 попросив працівників поліції дозволити йому перепаркувати вказаний автомобіль, що був зупинений посеред дороги, і отримавши згоду самовільно на автомобілі «Skoda Octavia» д.н. НОМЕР_2 покинув місце зупинки. Після цього, автомобіль «Skoda Octavia» д.н. НОМЕР_2 працівниками поліції було виявлено припаркований в дворі за адресою м.Харків, вул. Холодногірська, буд.65, і водію ОСОБА_1 у зв`язку з раніше виявленими ознаками наркотичного сп`яніння було запропоновано пройти медичний огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД, від чого ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Внаслідок зазначених подій поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №198845 від 07.93.2020 року за невиконання ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, крім протоколу, також підтверджується відомостями, які містяться у: направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, письмових поясненнях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відеозаписі подій на дисках, поясненнях свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Апеляційний суд вважає, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 оскаржувались дії працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, в порядку КАС України,або шляхом оскарження дій працівників поліції до їх керівництва для проведення службової перевірки.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , для надання особистих пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися до поштового відділення для отримання судових повісток (а.с.51-54; 62-65).

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому, відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, дослідженим відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що працівниками поліції було зупинено автомобіль «Skoda Octavia» у зв`язку з тим, що водій здійснив поворот без увімкненого покажчика повороту, та в подальшому коли працівники поліції підійшли до автомобіля за кермом перебував саме ОСОБА_1 , який на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився.

Крім того, з цього ж відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомляє працівників поліції про те, що їде до аптеки.

Разом з тим, дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, вбачається що працівники поліції дійсно запропонували водієві ОСОБА_1 у присутності двох свідків пройти медичний огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД, однак ОСОБА_1 відмовився та пояснив, що у нього не має на це часу.

Крім того, з відеозапису також вбачається, що під час процедури огляду ОСОБА_1 не висловлював будь-яких доводів відносно того, що він не є водієм автомобіля та не зазначав на наявності будь-яких заперечень проти тверджень працівника поліції, що саме він є водієм цього автомобіля.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей, що є доказом факту керування ОСОБА_1 автомобілем, тобто його перебування за кермом, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.

Поряд з цим, належить врахувати, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. Апеляційний суд, за наявністю таких відомостей, вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП.

Крім того, з пояснень працівників поліції взводу №2 роти №3 батальйону №2 УПП в Харківській області Карпенко О.С., ОСОБА_7 , ОСОБА_5 наданими в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом безпосередньо перед зупинкою.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 є працівниками поліції та виконували службові обов`язки відповідно до законодавства, були допитані у судовому засіданні і попереджені про кримінальну відповідальність. За таких обставин, у апеляційного суду не виникає сумніву до наданих ними пояснень в судовому засіданні.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді на підставі ч.1 ст.247 КУПАП, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. ст. 294, 295 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков