НОВОУШИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 680/904/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2021 р. смт Нова Ушиця

Суддя Новоушицького районного суду Хмельницької області Олійник А.О., розглянувши матеріали, які надійшли від сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП у Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3, 1 ст. 44-3 КУпАП,

установив:

ОСОБА_1 24 листопада 2021 року о 13 год. 25 хв. та 04 грудня 2021 року о 15 год. 10 хв. в с. Мала Стружка, по вул. Центральна, перебував без документів, що посвідчують особу, чим порушив вимоги пп.2 п.22 постанови Кабінету Міністрів України №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак до початку судового розгляду справи направив на електрону адресу суду клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутність складу адміністративного правопорушення. Клопотання мотивоване тим, що протоколи відносно нього за ч.1 за ст.44-3 КУпАП, взагалі не мають будь-якої юридичної сили, оскільки пп.1, п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 обмежує конституційні права та свободи громадян, що суперечить ст.ст.1,3,6,8,19,64 Конституції України, а тому нормативно-правовий акт у частині відповідних обмежень, не підлягає застосуванню судом при вирішенні справи про адміністративне правопорушення. Зазначив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України, може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України, про що зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 28 серпня 2020 року. Порушення особою правил карантину, які встановлені не у конституційний спосіб, не є підставою адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 44-3 КУпАП участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою, тому наявні підстави для розгляду справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки останній повідомлений про час і місце розгляду справи, жодних клопотань про відкладення судового засідання 30 грудня 2021 року не подав.

Провадження по розгляду протоколів серії ВАБ №497527 від 24 листопада 2021 року, №522900 від 06 грудня 2021 року про адміністративні правопорушення постановою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2021 року об`єднано в одне провадження та надано єдиний номер справі 680/904/21 (провадження №3/680/452/21).

Всебічно та об`єктивно дослідивши обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 44-3 КУпАП, незважаючи на невизнання вини, повністю доведена у судовому засіданні наступними доказами:

- даними протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАБ №497527 від 24 листопада 2021 року, №522900 від 06 грудня 2021 року, якими зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення та які відповідають вимогам статті 256 КУпАП, є належними та допустимими доказами;

- відеозаписами від 24 листопада 2021 року та 04 грудня 2021 року, якими зафіксовано, що ОСОБА_1 на запитання поліцейського про наявність у нього документів, що посвідчують особу вказав, що не має таких при собі, оскільки забув їх вдома.

Факт перебування на вулиці без документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 не заперечив.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки п.п.1, п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 обмежує конституційні права та свободи громадян та суперечить положенням Конституції України слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Стаття 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі- Постанова №1236), у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Підпункт 2 пункту 2-2 Постанови №1236 встановлено заборону перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

Водночас Постановою №1236 визнано такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України згідно з переліком, що додається, зокрема втратили чинність пункти 2-15, 16-46-4 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641.

Таким чином покликання ОСОБА_1 на те, що пп. 1 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 обмежено його конституційні права і свободи у зв`язку із чим такий нормативно-правовий акт не підлягає застосуванню, суд відхиляє, оскільки зазначений пункт постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 не підлягає застосуванню судом у зв`язку із втратою чинності. Окрім того пп. 1 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 не ставиться в провину ОСОБА_1 .

В той же час рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року по справі № 10-р/2020, на яке посилався ОСОБА_1 , визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II „Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

Також Конституційний Суд України закрив конституційне провадження у справі щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) положень підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів від 20 травня 2020 року № 392, пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого цією постановою, на підставі пункту 5 статті 62 Закону України „Про Конституційний Суд України - втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України.

Положення Постанови №1236, у тому числі пп. 2 п. 2-2, є чинними, оприлюднені в установленому законом порядку та не визнано не конституційними, а тому суд вважає, що доводи ОСОБА_1 стосовно відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є хибними та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином вина ОСОБА_1 є доведеною, а його дії , які виразились у перебуванні на вулиці без документів, що посвідчують особу слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, як порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених іншими актами законодавства з питань боротьби з інфекційними хворобами, а саме порушення п.п.2 п.22 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 січня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, суд враховує висновки, викладенні ЄСПЛ у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), про те, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Відповідно до статті 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Таким чином, враховуючи обставини та характер вчиненого адміністративного правопорушення, те, що діянням не було заподіяно істотної шкоди державним чи суспільним інтересам чи громадянам, обставин, що обтяжують відповідальність суд не встановив, особу ОСОБА_1 ,який, згідно даних протоколу, не працює, зважаючи на вид та розмір передбаченого стягнення, його мету та співрозмірність вчиненому правопорушенню, тобто принципу розумності накладення стягнення, вважаю можливим звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Оскільки суддя закриває провадження по справі та не накладає адміністративного стягнення, судовий збір не стягується.

Керуючись ст.22, ч.1 ст. 44-3,ст. ст. 283-285,294 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 44-3, ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3, ч. 1 ст. 44-3 КУпАП на підставі статті 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3, ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області.

Суддя А. О. Олійник