Справа № 428/6443/21
Провадження №3/428/219/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М., за участю секретаря Рудік Ю.Ю.,

розглянувши матеріали, які надійшли які надійшли зі Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 41 КУпАП:

ОСОБА_1 , начальника служби у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № СМУ1344/1109/АВ/П/ПТ від 17.06.2021 року, за місцем реєстрації служби у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, 32-а, начальником якої є ОСОБА_1 , 17.06.2021 року було виявлено порушення абз. 1 постановляючої частини Постанови КМУ № 413, яке виразилося в тому, що при прийомі на посаду головного спеціаліста з 16 липня 2018 року ОСОБА_2 та на посаду головного спеціаліста з 20 травня 2019 року ОСОБА_3 , повідомлення про їх прийняття на роботу до Головного управління ДПС у Луганській області направлено не було, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 41 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про день та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Надала суду письмові заперечення по справі, які долучені до матеріалів та в яких провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП не визнала, вказала, що не є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради є виконавчим органом, який створюється та фінансується з місцевого бюджету Сєвєродонецькою міською радою, яка саме і є роботодавцем Служби, а її працівники призначаються на посади саме міським головою, а отже начальник Служби не несе обов`язку щодо повідомлення органів ДПС про прийняття працівників на роботу. Також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями. Так, у протоколі не зазначено відомостей про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, таких як РНОКПП, номер паспорту. Обставини, викладені в протоколі, містять неправдиві відомості, оскільки ОСОБА_2 прийнята на роботу на підставі розпорядження міського голови від 12.07.2018 № 186, а вона ОСОБА_1 прийнята на роботу на підставі розпорядження міського голови від 21.01.2019 № 23-К, тобто більш ніж на 5 місяців пізніше від дня, коли ОСОБА_2 виконувала функції посадової особи місцевого самоврядування. Крім того, вказане у протоколі адміністративне правопорушення не є триваючим, а отже на час розгляду справи закінчився трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, тому просила справу відносно неї закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, в якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтями 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення основним доказом про вчинення особою адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до коментованої ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити перелік всіх обов`язкових реквізитів протоколу, і у разі їх відсутності він не має доказового значення. Протокол про адміністративне правопорушення займає провідне місце в числі засобів, за допомогою яких встановлюються фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку посадові особи встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи в його вчиненні та інші обставини, що вказуються у ст. 280 КУпАП і мають значення для правильного вирішення справи. Така позиція законодавця вимагає від посадових осіб, які складають протокол, суворо дотримуватися порядку його оформлення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення це комплексне джерело доказової інформації. Однак, він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Статтею 256 КУпАП закріплено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до статей 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред`являють спеціальні вимоги.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характери своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КУпАП, за якою складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

В судовому засіданні встановлено, що згідно розпорядження № 23-К від 21.01.2019 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 22.01.2019 року на посаду начальника служби у справах дітей міської ради у порядку переведення із патронатної служби міського голови м. Сєвєродонецька, за підсумками стажування.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № СМУ1344/1109/АВ/ПТ від 17.06.2021 року, складеного відносно начальника Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області ОСОБА_1 , остання за місцем реєстрації згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, служби у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, 32-а, вчинила порушення вимог законодавства про працю, а саме абз. першого постановляючої частини Постанови № 413 КМУ, яке виразилося в тому, що при прийомі на посаду головного спеціаліста з 16 липня 2018 року ОСОБА_2 та на посаду головного спеціаліста за 20 травня 2019 року ОСОБА_3 , повідомлення про їх прийняття на роботу до Головного управління ДПС у Луганській області направлено не було, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 41 КУпАП.

Згідно акту за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах праці від 17.06.2021 № СМУ1344/1109/АВ Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, керівником якого є ОСОБА_1 , встановлено, що при прийомі на посаду головного спеціаліста з 16 липня 2018 року ОСОБА_2 та на посаду головного спеціаліста з 20 травня 2019 року ОСОБА_3 , повідомлення про прийняття зазначених працівників на роботу до Головного управління ДПС у Луганській області направлено не було.

Тобто, вказаним актом інспекційного відвідування позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах праці підтверджується факт неповідомлення про прийняття співробітників на роботу до Головного управління ДПС у Луганській області, проте, установлення самого по собі цього факту не може свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, так як мають бути установлені усі ознаки його складу. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи винна особа у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, слід зазначити, що у протоколі про адміністративне правопорушення № СМУ1344/1109/АВ/ПТ від 17.06.2021 року, складеного відносно ОСОБА_1 не зазначено суть адміністративного правопорушення. Замість зазначення, якими своїми діями саме ОСОБА_1 порушила норми законодавства про працю, внаслідок чого її дії було кваліфіковано за ч. 1 ст. 41 КУпАП, у протоколі фактично скопійовано з акту інспекційного відвідування СМУ1344/1109/АВ від 17.06.2021 року опис виявлених в установі порушень.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , так само як і додані до нього матеріали, не містять будь-яких відомостей, які б давали підстави вважати, що виявлене порушення допущене через які б то не було його винні чи необережні дії.

З доданих доказів не вбачається, що ОСОБА_1 усвідомлювала протиправний характер своєї бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Крім того, слід зазначити, що порушення законодавства про працю при прийомі на посаду головного спеціаліста з 16 липня 2018 року ОСОБА_2 , мали місце до призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області.

Щодо порушення подання повідомлення до органу ДПС про прийняття на посаду головного спеціаліста за 20 травня 2019 року ОСОБА_3 не до початку її роботи, суд зазначає, що порушення вимог Постанови КМУ «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 № 413, яка не є актом трудового законодавства (не встановлює, не змінює та не припиняє трудові відносини між працівником і роботодавцем), не тягне за собою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Будь-яких доказів, які б свідчили про порушення законодавства про працю ОСОБА_1 , ініціатором складення протоколу не наведено та до протоколу не надано.

В Україні є чинним принцип презумпції невинуватості, запроваджений нормами ст. 62 Конституції України. Вказаний принцип презумпції невинуватості стосується здебільшого висунення особі кримінального обвинувачення.

Однак, Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.2005 року у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п. 65 зазначив, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин», визначення, яке також відповідає поняттю «спливу важливі наслідки для стану підозрюваного».

Інших доказів щодо вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, суду не надано.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України.

Враховуючи, що ст. 41 КУпАП є бланкетною, при розгляді такої категорії справ, ініціатором його складання, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано. Так, ініціатором складення протоколу не розкрито суть правопорушення, зроблено посилання на норми актів, без розкриття змісту і суті самого порушення, що є неприпустимим.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Виходячи з положень статей 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено встановлення судом інших обставин адміністративного правопорушення, ніж ті, що зазначені в протоколі, оскільки це б погіршувало становище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, так як висновки ініціатора складення протоколу про його винуватість у цьому не ґрунтуються на наданих доказах, та в діях ОСОБА_1 за обставин зазначених в протоколі, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ч. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 294 КУпАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник