ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1616/20 Номер провадження 33/814/102/21Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Томилко В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Томилко В.П. розглянувши у письмовому провадженні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

Даною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої,-

визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто судовий збір в сумі 420 грн 40 коп.

Відповідно до постанови суду 22.08.2020 року о 03 годині 20 хвилин в м. Миргород по вул. Гоголя 88, водій гр. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Приймаючи рішення по справі суддя, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами.

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову судді, справу закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що як вбачається з веб-сайту Верховної Ради України, ч.1 ст. 130 КУпАП не передбачає відповідальність особи за за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що суд розглянув справу за відсутності її адвоката, проігнорувавши клопотання про перенесення розгляду справи, порушивши її право на захист.

В судове засідання ОСОБА_1 та її захисник, будучи належним чином повідомленими про дату та місце розгляду їх апеляційної скарги, в судове засідання в черговий раз не з`явились та про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі апелянтів.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Суддею першої інстанції, виконані вимоги ст.ст. 280, 283 КУпАП України, повно і всебічно розглянуті всі обставини справи, дотримані вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення, викладені мотиви, на яких ґрунтується висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 22.08.2020 року, серії ДПР18 № 245016, ОСОБА_1 , порушила п 2.9 А ПДР України за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 22.08.2020 року, серії ДПР18 № 245016; результатом тестування на стан сп`яніння шляхом використання засобу вимірювальної техніки газоаналізатора Drager Alcotest 6810, диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора поліцейського автомобіля.

Дослідивши в судовому засіданні наведені докази, суддя суду першої інстанції згідно до вимог ст.252 КУпАП надав їм належну оцінку, перевіривши відповідно до ст.251 КУпАП їх на предмет належності та допустимості, у зв`язку з чим, вірно встановив фактичні обставини справи щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи відповідно до ст.252 КУпАП наведені вище докази та надаючи їм правову оцінку, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вони є належними, допустимими та безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не надано.

Вина ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції дотримано вимоги Інструкції затвердженої наказом МВС/МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Інших підстав, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в діях ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Непереконливими є посилання апелянта на те, що вона та її захисник були відсутні під час винесення рішення по справі, оскільки ОСОБА_1 та її адвокат були належним чином повідомлений про дату розгляду справи, але постійно відкладали судові засідання.

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом відповідно до вимог процесуального закону.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов сталого переконання, що постійне затягування розгляду справи апелянтом та його захисником, ставить під сумнів такі основні принципи верховенства права як принцип правової визначеності та остаточності судового рішення та тривалість судового провадження, що здійснювалося за правилами іншого судочинства.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є очевидною і повністю підтверджується матеріалами справи.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Томилко.