Справа № 367/3894/21 суддя в І-й інстанції Шестопалова Я.В.
Провадження № 33/824/3800/2021 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 вересня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 26 травня 2021 року серії ААБ № 082515 ОСОБА_1 26 травня 2021 року о 14 год. 56 хв. в смт Гостомель по вул. Б. Хмельницького, 26, керував мопедом Honda DIO, д.н.з. НОМЕР_1 , з наявними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода. Від визначення стану за допомогою алкотестера та від проходження медогляду для встановлення ступеня сп`яніння ухилився, відповів категоричною відмовою на відео, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що провина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 22 травня 2021 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 травня 2021 року, відеозаписом з нагрудних камер та іншими матеріалами справи.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що на його неодноразові клопотання до суду про надання йому інформації про дату, час і місце розгляду справи та проведення судового засідання за його присутності (клопотання знаходяться в матеріалах справи), а також надання часу для підготовки матеріалів та представлення їх суду для всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд не реагував і ніяких рішень не приймав. ОСОБА_1 не отримував судових повісток, де чітко було би визначено з`явитися до суду відповідно до зазначеної дати та часу у повістці, його не сповістили про місце і час розгляду справи. Такий розгляд справи позбавив ОСОБА_1 можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАГІ, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків, скористатися послугами адвоката. Суд першої інстанції не врахував пояснення про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, не надав належної оцінки поясненням, не звернув уваги, що протокол про адміністративне правопорушення має суттєві недоліки, порушено порядок огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, відсутність реєстрації направлення на огляд в лікарню. Протокол було сфабриковано, складено безпідставно та з порушеннями. При оформленні матеріалів поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 право мати захисника, а на його прохання надати безоплатного захисника, відмовили, чим порушили право на захист. Судом першої інстанції не було якісно досліджено відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції. Працівники поліції не вели безперервної відеозйомки, а наданий ними відеозапис є фрагментований, з якого неможливо однозначно прийти до висновку про дотримання працівниками поліції вимог Закону при освідуванні клієнта на стан алкогольного сп`яніння. Результати аналізу відеозапису дають підстави вважати, що у ОСОБА_1 спостерігається загальна злагодженість координації рухів рук, голови, пересування, мовлення розбірливе, чітке, логічне мислення, об`єктивне сприйняття реальності, подій та обставин. Працівники поліції посадили ОСОБА_1 у свій автомобіль, в якому його ображали, били по потилиці, голові руками, чим спричинили фізичний біль. Потім виштовхали його з автомобіля та відразу поїхали. Висновок поліцейського про стан сп`яніння визначений з порушенням вимог Інструкції та не може бути використаний як доказ в справі, а протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять достатніх відомостей та належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. З відеозаписів нагрудних камер поліцейських та відеорегістратора не вбачається момент, причини та метод зупинки автотранспорту. Чи це була зупинка чи вимога зупинки транспортного засобу працівниками поліції не відомо. Зупинивши транспорт, працівники поліції не показали свої посвідчення, не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції і ст. 268 КУпАП. Для того, щоб виявити правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції. Працівники поліції не запрошували як свідків двох сторонніх осіб та склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУнАП матеріали без їх участі. Таким чином, працівниками поліції не дотримано порядку виявлення у водія стану сп`яніння та складення відповідних документів, які є обов`язковими для направлення на огляд у заклад охорони здоров`я.

20 вересня 2021 року від ОСОБА_2 , якого ОСОБА_1 просив допитати у якості свідка, надійшли пояснення, в який ОСОБА_3 вказує на те, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 був визначений працівниками поліції суб`єктивно. ОСОБА_1 не був у стані сп`яніння. Дії працівників поліції були неправомірними.

27 вересня 2021 року від ОСОБА_1 на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, яке підписано електронним цифровим підписом. На допиті свідка ОСОБА_2 у вказаному клопотанні ОСОБА_1 не наполягав.

Дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке проявилося у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП (у редакції, що діяла на момент вчинення адміністративного правопорушення) огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Така відмова зафіксована поліцейськими на відеокамеру. З наданого суду відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 відмовився як від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, так і відмовився проїхати до медичного закладу для такого огляду.

За змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП обов`язкова присутність свідків під час огляду особи на стан сп`яніння на місці зупинки, передбачена виключно у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Отже, запропонувавши водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та фіксуючи зазначений процес на відео, поліцейські правомірно не залучали свідків. А, відтак, посилання ОСОБА_1 на відсутність свідків є необґрунтованими.

ОСОБА_1 також вказує на те, що він не погоджувався пройти огляд за допомогою пристрою алкотестера, оскільки у нього були сумніви щодо його правильної роботи. Без наявності у поліцейського сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки огляд не проводиться, або результати огляду можна визнати недійсними.

Разом з тим, зазначені сумніви водія не звільняють його від обов`язку виконати вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.

У розділі 2 зазначеної Інструкції вказано, зокрема, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

У пункті 22 вказаної Інструкції зазначено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Непред`явлення поліцейськими водію сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не є підставою для відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак, може бути підставою для визнання такого огляду недійсним.

ОСОБА_1 від походження огляду відмовився, що є окремим складом правопорушення.

Оскаржуючи постанову місцевого суду, ОСОБА_1 вказує на те, що протокол було сфабриковано працівниками поліції, складено безпідставно та з порушеннями. У протоколі зазначено, що водій керував мопедом 22 травня 2021 року о 14-56 з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, а в наданому відео вбачається, що поліцейські зупинили транспортний засіб тільки 22 травня 2021 року о 15-10.

Однак, апеляційний суд відхиляє такі доводи, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення зазначені обставини не вбачаються. У протоколі зазначено, що водій ОСОБА_1 в 14-56 год. 22 травня 2021 року керував мопедом з явними ознаками сп`яніння. Отже, зазначений час стосується моменту керування транспортним засобом.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що «Від визначення стану за допомогою алкотестера та від проходження медогляду для встановлення ступеня сп`яніння ухилився, відповів категоричною відмовою…», що по своїй суті відповідає диспозиції частини 1 ст. 130 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 правопорушення кваліфіковане як ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення полягає, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

А, відтак, посилання ОСОБА_1 на зазначення у протоколі на момент складення лише ст. 130 КУпАП без зазначення частини статті не підтверджується матеріалами справи та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, у наявному у матеріалах справи протоколі зазначено про порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Серед іншого, ОСОБА_1 вказує на те, що направлення, про яке зазначено в протоколі, на місці йому не виписували. Відсутня реєстрація направлення на огляд.

За змістом ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 4, 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року:

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Вказаним порядком визначено, що до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння водій направляється виключно, якщо він відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами. Тобто, направлення до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння можливе, якщо водій на місці зупинки транспортного засобу відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, однак, при цьому, висловив бажання проїхати для огляду до медичного закладу, або пройшовши огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічних засобів та не погодився з його результатом.

У даному випадку ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду як за допомогою технічних засобів, так і відмовився проїхати до закладу охорони здоров`я.

Враховуючи зазначену відмову ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння у будь-який спосіб, що було зафіксовано на відеозапис, у поліцейського не було обов`язку направляти водія до медичного закладу. А, відтак, направлення, що додане до протоколу, жодного правового значення не має.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень, а, відтак, його посилання на не роз`яснення йому поліцейськими прав не заслуговують на увагу.

У пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що відеозапис є неповним та переривається. Разом з тим, на відеозаписі, що міститься у матеріалах справи, зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. У самому протоколі ОСОБА_1 зазначив, що «в алкотестер дуть не буду, в больницу не поеду».

Посилання ОСОБА_1 на допущення поліцейськими порушень Закону України «Про поліцію» та правомірність їх дій під час зупинки водія не є предметом розгляду даної справи.

За таких обставин, вина ОСОБА_1 є доведеною, оскільки останній не спростував обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, та що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

У той же час, під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності місцевим судом було порушено норми процесуального права.

За приписами частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк (стаття 277-1 КУпАП).

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

При цьому, обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи.

У матеріалах справи міститься судова повістка-повідомлення від 07 червня 2021 року про судове засідання в цивільній справі, призначене на 18 червня 2021 року. Разом з тим, доказів отримання ОСОБА_1 судової повістки на зазначену дату матеріали справи не містять.

11 червня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому містилися пояснення по суті справи. У клопотанні ОСОБА_1 просив повідомити його про дату, час та місце розгляду справи письмово.

Однак, не дивлячись на зазначене клопотання, місцевий суд 18 червня 2021 року розглянув справу без участі ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

За таких обставин, місцевим судом не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання також у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). Формулюючи у своєму рішенні незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Таким чином, присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати в суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанції - важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п. 38).

Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово був застосований «принцип рівності», зокрема у п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п. 72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п. 26; «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28). За наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями процесуальних норм національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, виходячи із засад судочинства, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом були істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню з прийняттям нової постанови.

Відповідно до ч. 6 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

На момент прийняття апеляційним судом даної постанови строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за порушення 26 травня 2021 року п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, не пройшли.

Керуючись ст. 245, п.1 ч.1 ст. 247, ст. 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2021 року скасувати та прийняти постанову.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фінагеєв