Справа № 529/783/21
Провадження № 3/529/216/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року смт Диканька

Суддя Диканського районного суду Полтавської області Кириченко О.С.,

за участі секретаря судового засідання - Бурлиги Н.Л.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 - адвоката Нагайника М.Г.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Сектору поліцейської діяльності № 2 Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що раніше протягом року притягувався до адміністративної відповідальності 13.09.2021 за ч. 1 ст. 126 КУпАП,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2021 року близько 00 год. 55 хв. по пров. Белінського в смт Диканька Полтавської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем АCURA МДХ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки транспортного засобу, що зафіксовано технічними засобами відеозапису. Таким чином, водій ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, зміст протоколу заперечував. Вказав, що він 13.09.2021 був безпричинно зупинений працівниками поліції. Після зупинки працівниками поліції йому причина зупинки не пояснювалась, його права не роз`яснювалися. За кермом він перебував у тверезому стані, в ніс чи в обличчя првацівнику поліції він не дихав, направлення на огляд у конкретній лікарні йому не виписувалося, тому вважає, що працівниками поліції безпідставно було зроблено висновки про перебування ним у стані спяніння. Вказував на те, що в порушення його прав, працівниками поліції йому не було вручено копію протоколу. ОСОБА_1 зазначив, що в подальшому відмовляється від дачі будь - яких пояснень, а також відповідати на запитання суду.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Нагайник М.Г. в судовому засіданні вказав, що у справі відсутні достатні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як працівниками поліції було допущено численні порушення як прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і вимог КУпАП., а саме:

-не пояснено причини зупинки; маються розбіжності у часі події, яка зафіксована відеореєстратором та бодікамерою поліцейського, таким чином не встановлено точний час, коли рухався автомолбіль, перед його зупинкою; ОСОБА_1 належним чином не було запропоновано пройти освідування у конкретному медичному закладі та не виписано відповідне направлення, тому його мовчання на пропозицію пройти освідування не може трактуватися як відмова; ОСОБА_1 не вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, що позбавило осттаннього права на захист.

Також, адвокатом було зазначено, що в протоколі працівниками поліції зазначено, що фіксування події було здійснено на бодікамеру № 0116, хоча з відео, наданого суду на диску, вбачається, що номер бодікамери є Х00, тому вважає відео не належним доказом, оскільки в протколі зазначено зовсім інший номер бодікамери. Крім того, зазначає, що файли, які містяться на диску не підписанні електроним підписом, тому не вважаються електронною копією та не є оригіналом, в зв`язку з чим не можуть бути взяті до уваги судом.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його представника - адвоката Нагайника М.Г., дослідивши та оцінивши матеріали справи у їх сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення повністю підтверджується наступною сукупністю доказів, які були досліджені в судовому засіданні:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 13 вересня 2021 року серії ДПР18 № 159101, відповідно до якого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом АCURA МДХ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу, що зафіксовано технічними засобами відеозапису, порушивши таким чином вимоги п. 2.5 ПДР України;

- відеозаписами із відеореєстратора та нагрудної бодікамери поліцейського від 13.09.2021, на яких зафіксовані керування водієм ОСОБА_1 автомобілем АCURA МДХ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмова ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Драгер та у медичному закладі, хоча поліцейський неодноразово пропонував це ОСОБА_1 , адже у нього були явні ознаки алкогольного сп`яніння.

Працівниками поліції дотримані вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Дослідивши та оцінивши вищевказані докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у відмові від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена належними та допустими доказами.

В свою чергу, оцінюючи доводи адвоката Нагайника М.Г. щодо розбіжності встановленого часу зупинки транспортного засобу АCURA МДХ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , котрий різниться у відеозапису з відеореєстратора 00:55 год. та відеозапису з нагрудної камери поліцейського 00:46 год., що, на думку адвоката, свідчать про неналежність та недопустимість доказів у справі та не доведеність факту керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом у стані сп`яніння, що різниця у часі не впливає на оцінку судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан спяніння як за допомогою алкотестера, так і у медичному закладі. При цьому, з оглянутого судом відео вбачається, що працівники поліції відразу після зупинки автомобіля підійшли до нього та за кермом перебував ОСОБА_1 , якому було повідомлено, що його було зупинено, в зв`язку з отриманою інформацією про перебування ним у стані сп`яніння / час 00:46 бодікамери/, а тому існування розбіжностей встановленого часу зупинки транспортного засобу з відеозапису нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора до дев`ятьох хвилин не тягне за собою визнання цих доказів недопустимими.

З урахуванням викладеного, твердження захисника про безпідставну зупинку поліцейськими його підзахисного не приймається до уваги, оскільки з урахуванням фактичних обставин справи, в даному конкретному випадку не спростовують доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, не приймаються до уваги пояснення ОСОБА_1 та його представника в судовому засіданні про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки такі пояснення спростовуються безперервними відеозаписами з відеореєстратора та бодікамери поліцейських, на яких чітко видно, що патрульні безперервно рухалися на службовому автомобілі за транспортним засобом АCURA МДХ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який після їх вимоги за допомогою звукового спецсигналу, зупинився на узбіччі і на місці водія за кермом автомобіля знаходився саме ОСОБА_1 . На відеозаписі також зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як за допопогою спеціального технічного засобу Драгер на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, хоча мав явні ознаки алкогольного сп`яніння. На цьому відеозаписі ОСОБА_1 не заперечував факту керування автомобілем, більше того, постійно пропонував поліцейським виключити бодікамеру та вирішити питання щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення та погрожував останнім pdskmytyyzv.

Також, суд не погоджується з доводами адвоката на непостимість доказу -інформації, яка зафіксована на CD-R диску, наданому суду співробітником поліції, який склав протокол, з таких підстав.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 року по справі 751/6069/19 визначив, що матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений працівником поліції до матеріалів провадження в якості доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у провадженні про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів.

Крім того, під час судового розгляду справи, учасниками справи походження вказаного відеозапису не оспорювалось, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не заперечував, що саме він зображений на відеозаписі.

Також, не повне зазначення працівником поліції номеру бодікамери № 0116, а не НОМЕР_3 не спростовує достовірності інформації, відображеної на відеозаписі, який був оглянутий в суді.

Судом не приймаються також до уваги посилання адвоката Нагайника М.Г, що ОСОБА_1 не було вручено копію протоколу, що позбавило останнього права на належний захист, оскільки з файлу Х700116_9_0004 на 01:12:46 вбачачається, що працівником поліції було роз`яснено, що справа буде розглядатися в Диканському районному суді Полтавської області та запропоновано ОСОБА_1 ознайомитися з складеним протоколом, на що останній відповів погрозою та пішов далі від машини, тому саме поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності сприяла до звуження його прав щодо отримання копії протоколу.

З урахуванням викладеного, оцінюючи наявні у справі докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.

Враховуючи вищевказані обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність твердження ОСОБА_1 та його представника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпаП.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому обставини зазначені в ч. 2 ст. 33 КУпАП судом не враховуються.

Враховуючи те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення повністю підтверджується доказами по справі в їх сукупності, вказане правопорушення являється грубим порушенням водієм транспортного засобу правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, приходжу до висновку, що за вчинене ОСОБА_1 необхідно призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у сумі 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що буде достатнім для попередження вчинення ним подібних правопорушень в подальшому.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у сумі 454,00 грн, як з особи, на яку накладено адміністративне стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 40-1, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 266, 280, 283, п. 1 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 287, 289 КУпАП, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

У разі несплати добровільно штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, при примусовому виконанні постанови суду згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області.

Повний текст постанови складений о 13-00 год. 06 жовтня 2021 року.

Суддя О.С. Кириченко