Провадження № 3/219/3576/2021
П О С Т А Н О В А
про адміністративне правопорушення

30 вересня 2021 року Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від начальника відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 військового коменданту ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце служби та посада: номер обслуги військової частини НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

24.09.2021 начальником відділення ВСП Донецького зонального відділу ВСП військовим комендантом ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 складено протокол про військове адміністративне правопорушення ДНК 2/2647 про те, що 24 вересня 2021 року близько 03 години 00 хвилин військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 знаходився у м. Бахмут поблизу вул. Носакова, 5 Донецької області (в районі проведення операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей), в умовах особливого періоду, в стані алкогольного сп`яніння, виконував обов`язки військової служби і в такому стані був виявлений представниками ВСП.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, разом з тим в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, вказав, що вину у вчиненні вказаного правопорушення визнає, просив суворо не карати.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується матеріалами справи: протоколом про військове адміністративне правопорушення ДНК 2/2647 від 24.09.2021, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу від 24.09.2021 та тестом на алкоголь № 4715, за результатом якого вміст алкоголю складає 2,08 проміле, та іншими документами.

Також, суд звертає увагу на те, що у ст. 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав. Отже, особливого періоду не припинено. Таку правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховний Суд уже однозначно сформулював у своїх постановах від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та 61-3951св18), 20 лютого 2018 року (провадження 61-4255св18), 25 квітня 2018 року (провадження № 61-1664св17), 21 лютого 2019 року (провадження 51-7411км18). По вказане також вказується у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 127/1684/16-к. (провадження № 51-1371 км 18).

З огляду на викладене, на момент вчинення правопорушення діє особливий період, а тому ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, дані про особу, ступінь його вини, майновий стан, суд дійшов висновку про необхідність накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, визначеному цією статтею, а саме двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, справляється судовий збір у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454 грн. 00 коп.

Керуючись ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 33, 40-1,172-20 ч. 3,283, 284, 287 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 655 /три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять/ грн. 00 коп. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 454 /чотириста п`ятдесят чотири/ грн. 00 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л.В.Шевченко