ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року

Справа № 758/4161/21

№ апеляційного провадження: 33/824/3917/2021

Головуючий у суді першої інстанції: Скрипник О. Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Желепа О.В.

Суддя Київського апеляційного Желепа О.В., при секретарі Міщенко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року, за результатами розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ознаками порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про порушення митних правил від 03.11.2020 року № 0058/90300/20, ОСОБА_2 - агентом з митного оформлення вантажів ТОВ «Еверіс», до митного оформлення було подана електронна декларація типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєний № UA903020/2020/019717 на товар «важкі дистиляти: газойлі-паливо дизельне, ДТ-З-К5», вагою 113100 кг., відправник - ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» (Республіка Білорусь), одержувач - ТОВ «Мозир Україна».

Разом з вказаною митною декларацією до митного оформлення та митного контролю подані документи відповідно до ст. 335 МК України, в тому числі зовнішньоекономічний договір (контракт) від 21.11.2018 року № СЕ-МZ/211118, який укладений між компанією «CoralEnergyPTELTD»(Сингапур) та ТОВ «Мозир Україна» в особі директора ОСОБА_3 .

З протоколу про порушення митних правил вбачається, що згідно з поясненнями ОСОБА_3 він ніколи не працював директором на зазначеному підприємстві та договір (контракт) № СЕ-МZ/211118 від 21.11.2018 року не підписував.

Вказаний зовнішньоекономічний договір (контракт) був поданий директором ТОВ «Мозир Україна» ОСОБА_1 до митного контролю та митного оформлення Енергетичній митниці Держмитслужби 01.10.2020 року через митного брокера - ТОВ «Еверіс».

Оскільки агент з митного оформлення вантажів ТОВ «Еверіс» ОСОБА_2 діяв за дорученням ОСОБА_1 на підставі договору на митно-брокерське обслуговування від 04.05.2020 року № 131, укладеного між ТОВ «Еверіс» та ТОВ «Мозир Україна», в особі ОСОБА_1 , а вказаний зовнішньоекономічний контракт № СЕ-МZ/211118 від 21.11.2018 є підробленим, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч 1 ст. 483 МК України, а саме: переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, підроблених документів.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів, що складає 1 270 723,98 грн.

Конфісковано в дохід держави безпосередні предмети порушення митних правил, а саме: «важкі дистиляти: газойлі-паливо дизельне, ДТ-З-К5», вагою 113100 кг., відправник - ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» (Республіка Білорусь), одержувач - ТОВ «Мозир Україна», вартістю 1 270 723,98 грн.

У разі неможливості конфіскації товару, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі ч. 2 ст. 541 МК України на користь держави вартість предметів правопорушення в сумі 1 270 723,98 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подала апеляційну скаргу, просила скасувати оскаржувану постанову та постановити нову постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що оскаржувана постанова є незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом порушено ст 129 Конституції України, ст.ст. 252,272, 280 КУпАП, зокрема судом в постанові не зазначено, з приводу допиту 04.02.2021року свідка ОСОБА_3 , який показав суду, що контракт він підписував, а письмові пояснення підписав через тиск працівників митниці. У справі відсутні будь-які докази винуватості ОСОБА_1 . В діях ОСОБА_4 відсутній склад правопорушення, так як належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_4 передбаченого ст.483 МК України адміністративного правопорушення за обставин, вказаних у протоколі про порушення митних правил, суду не було надано.

Зазначає, що будь-які докази того, що ОСОБА_4 було відомо про те, що надані митному органу документи підроблені, одержані незаконним шляхом, чи містять неправдиві відомості, у справі відсутні. Крім того, доказів того, що поданий агентом з митного оформлення вантажів ТОВ «Еверіс», до митного оформлення та митного контролю зовнішньо-економічний договір (контракт) № CE-MZ/211118 від 21.11.2018, має ознаки підробки , вчиненої ОСОБА_1 матеріали справи також не містять. Також, судом першої інстанції не було надано правову оцінку нотаріально засвідченим заявам від 03.06.2021 року ОСОБА_3 та від 28.10.2020 року, які були долучені до матеріалів справи разом із запереченням, про що зазначається у додатку до нього (копія заяви ОСОБА_3 від 28.10.2020 року та копія заяви ОСОБА_3 від 03.06.2021 року).

Також зазначає, що ОСОБА_4 задекларовано повну вартість товару, оскільки агентом з митного оформлення вантажів ТОВ «Еверіс», до митного оформлення було подано електронну митну декларацію типу IM 40 ТФ, якій присвоєний № UA903020/2020/019717 на товар «важкі дистиляти: газойлі-паливо дизельне, ДТ-3-К5», вагою 113 100 кг.. відправник - ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» (Республіка Білорусь), одержувач - ТОВ «Мозир Україна».Відповідно дії ОСОБА_4 не були спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, та відповідно до Державного бюджету було сплачено всі податки, як акцизний податок так і ПДВ.

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що доводи митного органу про непідписання контракту ОСОБА_5 , грунтуються тільки на припущеннях та на висновку. який зроблено з порушенням методики проведення почеркознавчих експертиз. Судом не було враховано пояснення представника ОСОБА_1 про те , що більше двох років зазначений контракт подавався до митного органу, до банківських установ, проходив фінансовий моніторинг державою - оскільки під цей контракт купувалася валюта для оплати контрагентам- і жодного разу жодний державний орган чи Енергетична митниця за ці всі роки не пред'являли жодної претензії з приводу несправжності підпису на контракті.

Звертає увагу на те, що в постанові відображена не вірна інформація, з приводу того, що ОСОБА_3 , як свідок до суду не з`явився.Оскільки 04.06.2021 року він був допитаний судом.

25 жовтня 2021 року від ДМСУЕМ надійшли заперечення на апеляційну скаргу, обґрунтовані тим, що суд першої інстанції повно з`ясував всі обставини справи та надав належну оцінку наявним у справі про порушення митних правил доказам, зробивши вірні висновки щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, у зв`язку з чим представник митниці просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

25 жовтня 2021 року скаржником подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, обґрунтовані тим, що присуджуючи штраф у подвійному розмірі 3 622 858, 77 грн., суд не врахував, що така міра покарання фактично є «індивідуальним надмірним тягарем» для ОСОБА_1 . Разом з тим, всі висновки суду базуються на тому, що «жодна з експертиз не встановила автентичність підпису ОСОБА_6 , що свідчить про його підроблення». При цьому, експертиза автентичності підпису ОСОБА_3 проводилась виключно на підставі «умовно вільних підписів» ОСОБА_3 на поясненнях, наданих Енергетичній митниці Держмитслужби без уточнення того, чи змінювався підпис ОСОБА_3 протягом часу, чи підписував ОСОБА_3 пояснення своїм звичайним підписом, або підпис був зроблений під тиском або душевним хвилюванням. Тобто, суд самостійно, без обґрунтування та без належних доказів, робить висновок про те, що контракт № CE-MZ/211118 від 21.11.2018р. є підробленим документом, хоча у експертних висновках, наданих Енергетичною митницею Держмитслужби немає таких результатів проведених досліджень, що могли б доводити такий факт.

25 жовтня 2021 року скаржник подала до апеляційного суду клопотання про виклик свідка, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 до Київського апеляційного суду в якості свідка для надання пояснень з приводу обставин справи №758/4161/21.

01 листопада 2021 року від ДМСУЕМ надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи документів, а саме рішення Київського апеляційного суду від 25.10.2021 по справі №58/4096/21 , відповідно до якого вже встановлений факт підробки поданого контракту .

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Енергетичної митниці Держмитслужби проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 20.12.2021 року ОСОБА_6 надав пояснення, та вказав, що контракт № CE-MZ/211118 від 21.11.2018р. був ним підписаний, так як з 30.10.2017 року по кінець 2018 року він виконував обов`язки керівника ТОВ « Мозир Україна» Щодо пояснень, які він у письмовій формі надав енергетичній митній службі, то такі пояснення були відібрані працівниками митної служби під тиском, вони були надиктовані працівником митниці після того, як через його матір останні довідались його телефон та повідомили йому, що його хочуть підставити, а тому йому щоб не мати проблем необхідно написати та підписати ті письмові пояснення, які він потім підписав, з метою убезпечити від проблем себе та свою родину.

Вислухавши пояснення ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, її адвоката Петрушевської О.В., яка стверджувала, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад правопорушення за який її притягнуто до відповдіальності, представника Енергетичної митниці Держмитслужби, який заперечував проти задоволення скарги, заслухавши свідка ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 483 МК України передбачено адміністративну відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Тобто, правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України, характеризується вчиненням відповідної дії у певний час, а саме, під час митного оформлення товару, коли такий проступок може бути виявлений контролюючим органом, який з метою митного оформлення, засвідчує відомості, одержані під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформляє результати такого контролю.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що характеризують вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення. Отже, склад правопорушення - це сукупність визначених у законі ознак, за наявності яких небезпечне і шкідливе діяння визнається конкретним правопорушенням. При складанні протоколу про порушення митних правил, інспектором митниці повинні враховуватись ознаки складу правопорушення та відповідати диспозиції статті до якої притягується особа за порушення митних правил. У іншому випадку відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання вимог, встановлених Митним Кодексом України, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку (п. 43 ч. 1 ст. 4 МК України).

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Аналогічні вимоги також закріплені в ст. 489 МК України.

Як було встановлено судом, 01.10.2020 до відділу митного оформлення «Київ» митного поста «Центральний» Енергетичної митниці Держмитслужби агентом з митного оформлення вантажів ТОВ «Еверіс» () ОСОБА_2 подано електронну митну декларацію типу ІМ 40 ТФ, якій присвоєно № UА903020/2020/019717 на товар «важкі дистиляти: газойлі-паливо дизельне, ДТ-3-К5», вагою 113100 кг. Відправник - ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» (Республіка Білорусь), одержувач - ТОВ «Мозир .Україна» (м. Київ, вул. Віскозна, буд. З, код ЄДРПОУ - 41692853).

Вказана митна декларація подана на підставі договору на митно-брокерське обслуговування від 04.05.2020 № 131, укладеного між ТОВ «Мозир Україна» () в особі ОСОБА_1 та ТОВ «Еверіс» ().

Разом з вказаною митною декларацією до митного оформлення та митного контролю подано документи відповідно до ст. 335 МК України, а також зовнішньоекономічний договір (контракт) № СЕ-М2/211118 від 21.11.2018, укладений між компанією «CoralEnergyPTELTD»(Сингапур) та ТОВ «Мозир Україна» в особі директора ОСОБА_6 .

Енергетичною митницею Держмитслужби в ході проведення перевірочних заходів встановлено, що згідно з поясненнями громадянина ОСОБА_3 , останній працював у ТОВ «Мозир Україна» водієм та ніколи не здійснював фінансово- господарської діяльності в цій компанії, у тому числі не виконував функції директора, а також не підписував жодних документів з питань фінансово-господарської діяльності ТОВ «Мозир Україна» (специфікацій, доручень, актів-прийому передачі, тощо), а також не укладав зовнішньоекономічний договір (контракт) № СЕ-М2/211118 від 21.11.2018.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, судом встановлено, що відсутні порушення при складанні протоколу митниці від 03 листопада 2020 року, оскільки останній відповідає вимогам ст. 494 МК України та наказу Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року № 652 «Про затвердження форм процесуальних документів у справах про порушення митних правил».

Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, суд виходив з того, що ОСОБА_1 , яка є декларантом у розумінні МК України надала контракт № СЕ-МZ/211118 від 21.11.2018 року, який містить підроблений підпис.

Згідно з ст. 264 МК України, митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією.

Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у ній декларації.

Пунктом 3.8 розділу 3 Загального додатку Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, ратифікованої Законом України від 05.10.2006 року № 227-V, визначено, що декларант несе відповідальність перед митною службою за достовірність даних, представлених у декларації, а також за сплату мит та податків.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 МК України, декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.

Відповідно до ч. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 03.06.2005 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», незаконне переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон України з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів чи способів, що утруднюють їх виявлення, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом або таких, що містять неправдиві дані.

Частиною 6 зазначеної постанови встановлено, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.

Підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесені неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів.

Відповідно до частини другої ст. 459 Митного кодексу України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил при вчиненні порушень митних правил підприємствами є посадові особи цих підприємств.

Посадова особа підприємства - керівник або інші працівники підприємства(резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання вимог, встановлених Митним кодексом України, Законами та іншими нормативно-правовими актами, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

Статтею 65 Господарського кодексу України визначено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Згідно з пунктами 10.4, 11.1 Статуту ТОВ «Мозир Україна», затвердженим рішенням учасників від 27.02.2020 року № 27/02, посадовими особами Товариства є члени виконавчого органу, виконавчий орган товариства є одноосібним, назвою виконавчого органу є «Директор».

Відповідно до облікової картки № 100/2018/0010698, відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Мозир Україна» є ОСОБА_1 .

Згідно з п.п. 3.1 договору на митно-брокерське обслуговування від 04.05.2020 № 131, ТОВ «Мозир Україна» надає ТОВ «Еверіс» всі необхідні для митного оформлення документи, в тому числі, контракти.

В суді першої інстанції також була опитана ОСОБА_1 яка пояснила, що до її функціональних обов`язків входить загальна організація роботи підприємства, в тому числі контроль за здійсненням зовнішньоекономічних операцій ТОВ «Мозир Україна». Зазначила, що декларування товару за митною декларацією від 01.10.2020 № UА903020/2020/019717 здійснювалося на підставі зовнішньоекономічної угоди (контракту) № СЕ-М2/211118 від 21.11.2018 та додаткових угод до вказаного зовнішньоекономічного договору (контракту). Також пояснила, що документи для здійснення декларування товару за митною декларацією від 01.10.2020 № UА903020/2020/019717 надавались митному брокеру ТОВ «Еверіс» нею особисто.

Відповідно до інформації розміщеної в модулі «Провадження в справах про ПМП» АСМО «Інспектор» встановлено, що ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених статтями 482, 483 Митного кодексу України не притягувалася.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковано за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, як такі, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, підроблених документів, а саме: зовнішньоекономічного договору (контракту) від № СЕ-М2/211118 від 21.11.2018 року.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт подачі митному органу підробленого зовнішньо-економічного контрактушої № СЕ- MZ/211118 від 21.11.2018 року, оскільки на ньому був підроблений підпис керівника ОСОБА_6 . Такий висновок суду зроблено на основі висновків експертів від 24.03.2021 року № -0143 та від 31.03.2021 року № 21- 2001.

Проте, суд першої інстанції не надав належної оцінки таким доказам, не перевірив доводи захисту з приводу невідповідності вказаних висновків, затвердженій методиці проведення почеркознавчих експертиз, а також повноважень експертів.

Відповідно до пункт 4.23 розділу IV ПОЛОЖЕННЯ про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів затв. наказом Міністерства юстиції України від 9 серпня 2005 р. N 86/5 встановлено, що у разі якщо строк дії Свідоцтва не продовжений протягом трьох місяців без поважних причин, Свідоцтво вважається недійсним, а кваліфікація судового експерта втраченою. У такому випадку підготовка фахівця до атестації здійснюється відповідно до пункту 4.7 цього розділу.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. Судовими експертами згідно із статтями 9, 10, 16 цього Закону можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів.

Згідно ч.1 ст. 69 КПК України Експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України "Про судову експертизу" на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Зокрема висновок експерта спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДМС України від 24.03.2021 року №-0143 проведений експертом Ашуровою А.Е. не може бути прийнятий судом з огляду на те, що з наявної інформації на сайті Міністерства Юстиції України «Реєстр атестованих судових експертів» в Картці атестованого судового експерта Ашурової Аксінії Едуардівни зазначено, що всі свідоцтва за класом та видом експертизи: Почеркознавча і авторознавча на день проведення експертного почеркознавчого дослідження підпису ОСОБА_3 - 24.03.2021 року були недійсні:

Свідоцтво експерта № 7107 присвоєння кваліфікації судового експерта» 14-05-2005 № 612 термін дії до 31-12-2010; Свідоцтво експерта № 602 термін дії до 31-12-2015; Свідоцтво експерта № 1136 підтвердження кваліфікації судового експерта недійсне з 10-07-2017 у зв`язку із звільненням, наказ № 81о/с від 10.07.2017 року;

Однак судом першої інстанції цей факт безпідставно не враховано .

Стосовно висновку № 21-2001 від 31 березня 2021 року, який проведено експертом Косигіною Н.А. , відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_3 у контракті № СЕ- MZ/211118 від 21.11.2018 року , виконаний не самим ОСОБА_3 , а іншою особою, то перевіряючи доводи захисту, щодо неналежності вказаного доказу судом встановлено, що вказаному експерту для проведення почеркознавчої експертизи, взагалі не подавались та не відбирались зразки підпису ОСОБА_3 , який в суді підтвердив факт підписання ним контракту, підробку якого, суд вважав доведеною. Експерту в порушення проведення методики почеркознавчих експертиз було надано в якості умовно-вільних зразків лише пояснення ОСОБА_6 , датовані 02.10.2020 року, що за датою підписання не відповідає та не наближені до дати контракту, підпис на якому перевірявся експертом.

Крім того, заслуговують на увагу доводи адвоката, щодо не передання вказаному експерту оригіналу договору, підпис на якому досліджувався.

В наданих на розгляд суду матеріалах оригінал контракту № СЕ-УК/211118 від 21.11.2018 року відсутній.

Згідно листа спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДМС України від 24.03.2021 року на лист від 18.03.2020 року № 7.16-1/20-7.17/870 направленого на адресу Енергетичної митниці Держмитслужби зазначено про необхідність забезпечити отримання уповноваженою посадовою особою Енергетичної митниці Держмитслужби наданих на дослідження зразків відповідно до вимог п. 16 ст. 357 МК України та п. 5 Порядку передання, повернення та знищення (утилізації) проб (зразків) товарів після проведення дослідження (експертизи) Департаментом податкових та митних експертиз ДФС та форм актів про передання проб (зразків) товарів, про повернення проб (зразків) товарів, про знищення (утилізацію) проб (зразків) товарів затверджено Наказом Мінфін України від 28.07.2016 № 699, зареєстрованого в Мін.Юст. від 23.08.2016 року № 1173/29303 (далі по тексту- Порядок).

Такий факт ставить під сумнів передачу в той же день - 24.03.2021 року оригіналу контракту № CE-MZ/211118 від 21.11.2018 року на експертне дослідження до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (лист митниці від 76-1/20-5.13/923 від 24.03.2021 р.). Оскільки в час передачі 24.03.2021 року оригінал Контракту знаходився в іншого експерта спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДМС України у експерта Ашурової А.Е., яка лише 24 .03.2021 року повідомляла, що всі оригінали документів мають бути в неї отримані під підпис уповноваженим працівником по акту.

Згідно п. 5 зазначеного Порядку встановлено, що проби (зразки) товарів, у складі яких за результатами досліджень (експертиз) виявлено наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги чи прекурсори, сильнодіючі або отруйні речовини, а також проби (зразки) товарів, взяті в одному примірнику або відібрані під час провадження у справі про порушення митних правил, одразу після проведення дослідження (експертизи) та надання висновку передаються органу ДФС, який призначив таке дослідження (експертизу), за Актом про передання проб (зразків) товарів, форму якого затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28 липня 2016 року № 699 (далі - Акт про передання).

Так як суду не був наданий такий акт , суд вважає обґрунтованими сумніви захисту, що Енергетичною митницею Держмитслужби не було передано оригінал контракту № CE-MZ/211118 від 21.11.2018 року на експертне дослідження до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, а експертне дослідження здійснено без оригіналу Контракту, так як відсутні докази (Акт) про його отримання від експерта спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДМС України.

Крім того, апеляційним судом на питання суду,- яка була необхідність проводити почеркознавчу експертизу в м. Одеса, з огляду на те, що всі матеріали знаходились в м. Києві ?, представник митниці пояснив, що експерти та установи з якими митниця співпрацює в Києві пояснили, що наявних у митниці вільних та експериментальних зразків недостатньо для надання категоричного висновку, щодо належності чи неналежності підпису особі, а тому вони звернулись до експертної установи в м. Одеса, яка погодилась провести експертизу на тих матеріалах, що вони могли надати.

Згідно ч 3. ст.358 КПК встановлено, якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа.

Оскільки, в суді апеляційної інстанції учасники процесу, в тому числі і представник митниці в судовому засіданні 28 грудня 2021 року не підтримали клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи та погодились закінчувати судовий розгляд на наявних у суді доказах, суд дійшов висновку про виключення з числа доказів наданих митницею висновків почеркознавчих експертиз, оскільки вони викликають сумніви в їх достовірності.

Крім того, суд вважає недоведеним наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.483 МК України з огляду на те, що суду не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 знала чи могла знати, про те, що підпис на поданому нею контракті міг не належати керівнику підприємства, який укладав цей контракт в 2018 році, вона подавала ті документи, які були на підприємстві в наявності і була переконана, що наданий нею контракт є діючим та непідробленим, оскільки на підставі цього ж контракту в тому ж 2020 році раніше проводилось митні операції та оформлялись митні документи, що не заперечувалось представником митниці в суді апеляційної інстанції.

Також судом не встановлено, а митницею не доведено, що внаслідок подання контракту, підробленість якого митниця вважала доведеною, товар був переміщений чи то в іншому обсязі, чи інший товар за класифікацією, чи за заниженою ціною, внаслідок чого держава недоотримала чи може недоотримати конкретні митні збори та платежі.

Навпаки, в судовому засіданні апеляційного суду 28 грудня 2021 року представником енергетичної митниці визнано, що подаючи попередню декларацію, до якої долучався контракт, який визнано підробленим, були сплачені відповідний податок на додану вартість та акцизний збір, тобто не встановлено, що ОСОБА_1 подала підроблений документ з метою приховати товар, переміщення якого не дозволено, або занизити кількість цього товару чи його ціну з метою уникнення сплати податків, або мати неправомірну вигоду з метою зменшення таких податків, перемістивши товар у більшій кількості.

Слід зазначити, що в протоколі, жодним чином не описано до яких наслідків призвело чи може призвести подання підробленого контракту, не визначено, які втрати держава понесла чи може понести , у зв`язку з такою підробкою. Крім того, суд враховує, що жодних доказів, які б свідчили, що інша сторона контракту не укладала такий господарський договір суду не подавалось, а тому побудова обвинувачення лише на сумнівних висновках експертів є порушенням не лише прав особи, яка притягнута до відповідальності, а може призвести до незворотних наслідків для іншої сторони договору, яка взагалі не обізнана про обставини, які встановлені судом в даній справі.

Доводи представника митниці проте, що сам факт подання контракту, який є підробленим вже є складом правопорушення, що передбачений ст. 483 МК України, суд не приймає, з огляду на те, що об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 п. 6 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» № 8 від 03.06.2005 року підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товарно-супровідні документи, дозвіл відповідних державних органів тощо.

Відповідно до роз`яснень, наведених у зазначеній вище постанові, порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена ст. 483 МК України, може бути вчинене лише умисно.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, склад правопорушення в даному випадку полягає саме в умисному переміщенні товару через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товару документу, що є підробленим, щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

З огляду на те, що суду не надано належних доказів подання підробленого контракту, а також з огляду на недоведеність, що таке підроблення вчинено самою ОСОБА_1 , а також доказів, що остання знала, чи могла знати про те, що діючий контракт на підставі якого проводились господарські операції з 2018 року в тому числі і через митні органи міг бути не підписаний керівником підприємства в 2018 році, а також пояснення ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, який підтвердив, що ним укладався такий контракт та надані пояснення, щодо відібрання в нього письмових пояснень під психологічним тиском, щодо можливого настання відповідальності у нього самого, та не спростування таких пояснень працівниками митниці в суді апеляційної інстанції, та за відсутності доказів спричинення збитків у виді несплати митних зборів та податків, внаслідок подання такого контракту, чи переміщення іншого товару, або в іншій кількості, суд приходить до висновку про не доведеність умислу ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, за яке вона притягнута до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) ЄСПЛ, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Натомість вина ОСОБА_1 поза розумним сумнівом недоведена, що свідчить про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, а тому існують всі підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що постанова Київського апеляційного суду в іншій адміністративний справі, в якій залишено без змін рішення районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не може мати преюдиціальне значення для вирішення судом в даній справі факту доведеності чи недоведеності вини останньої, оскільки суд в даній справі досліджував лише ті докази які подавались суду в цій справі і виходив з сукупності наданих доказів та оцінював їх на предмет належності та допустимості з огляду на вищенаведені європейські принципи.

У відповідності з вимогами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року скасувати та ухвалити нову.

Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчиненняправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України за відсутності складу та події правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.В. Желепа.