490/4127/21 від17.09.2021
н/п 3/490/2382/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Тішко Д.А., за участю секретаря Буніна Д.Є., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Маркіна С.І., прокурора Вільчак З.І., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого начальником відділу експертної оцінки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», зареєстрований ат проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення №328 від 31.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , будучи начальником відділу експертної оцінки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», відповідно до п.1 ст.45 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного Закону, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік.

Зазначено, що відповідно до наказу керівника комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №13/к від 01.07.2002 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника експертної оцінки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації».

ОСОБА_1 , будучи начальником відділу експертної оцінки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у термін до 01.04.2021 року за 2020 рік. Як вбачається із реєстру декларацій осіб, ОСОБА_1 подав свою щорічну декларацію за 2020 рік, 05.04.2021 року, тобто несвоєчасно.

Таким чином, на думку особи, що склала протокол, ОСОБА_1 , будучи начальником відділу експертної оцінки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» та відповідно до п.1 ст.45 Закону є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, в порушення вимог ст.45 Закону, діючи умисно, несвоєчасно, без поважних причин, а саме 05.04.2021 року подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, свою електронну декларацію, особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнав. Пояснив суду, що умислу на неподання декларації у визначений Законом строк у нього не було. Він захворів та перебував у важкому стані після перенесеного захворювана на COVID19 та саме у зв`язку з цією обставиною не міг подати декларацію. Зазначену обставину не міг передбачити та вважав, що встигне подати декларацію до 01.04.2021 року. Одразу після закінчення лікування здійснив подання декларації. Крім того додатково повідомив, що довідку про доходи за 2020 рік бухгалтерією було видано йому 29.03.2021 року, однак фактично він її отримав лише 05.04.2021 року.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Зазначив, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП є умисна форма вини. Однак, ОСОБА_1 не мав умислу на ухилення від подачі декларації. Він захворів та не міг подати декларацію з поважних причин.

Прокурор у судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП. Так, вказував на те, що ОСОБА_1 був обізнаний з законодавством щодо необхідності подання щорічної декларації до 01.04.2021 року, у зв`язку з чим вважає доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника та прокурора, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта, тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст. 254-256 КУпАП.

За змістом підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Пунктом 4 ч. 1ст.1Закону визначено, що корупційним правопорушенням є діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у п. 1,п. п. «а» і«в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно п. п. 1 п. 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Порядок), суб`єкти декларування подають декларації відповідно до статті 45 Закону з додержанням вимог, зокрема, щорічна декларація декларація, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Частиною першоюст.172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи,уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У листі ВССУ від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17 роз`яснено, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: 1) об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо;

2) предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями;

3) суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також, на умисну форму вини і на наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Аналізуючи наведені вище норми Закону та роз`яснення ВССУ, суд приходить до наступних висновків:

Як було встановлено судом, наказом №13/к від 01.07.2002 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника експертної оцінки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації».

27.01.2015 року ОСОБА_1 був ознайомлений з посадовими обов`язками, затверджених директором КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Того ж дня ОСОБА_1 було ознайомлено з обмеженнями, встановленими Законом України «Про державну службу», пов`язаними з призначенням на посаду державного службовця, її проходження та обмеженнями, встановленими Законом України «Про запобігання корупції».

Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та відповідно довимог ст.45 Закону зобов`язана щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік 05.04.2021 року.

Відповідно до наданої суду довідки про послідовність дій користувача «Єдиного реєстру декларацій, уповноважений на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 вбачається, що вперше вхід до Реєстру декларацій ним було вчинено 26.03.2021 року, тобто в межах передбаченого законом періоду.

Згідно з ч.1 ст. 7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 в період часу з 30.03.2021 року по 12.04.2021 року перебував на лікарняному у зв`язку з загальним захворюванням, що підтверджується виданим КНП "ЦПМСД Нечаянської СРМРМО" листком непрацездатності серії АДЗ №539651 від 30.03.2021 року.

Крім того, відповідно до довідки №2300 від 26.08.2021 року головного бухгалтера КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» інформацію про доходи за 2020 рік була надана ОСОБА_1 29.03.2021 року за вих.. №ЗП000000009.

Наведені обставини, на думку суду, безумовно свідчать про те, що причини несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2020 рік були поважними - пов`язані із хворобою та не залежали від його волі.

Окрім того, доводи прокурора щодо відсутності поважних причин несвоєчасного подання щорічної декларації ОСОБА_1 спростовуються виданим КНП "ЦПМСД Нечаянської СРМРМО" листком непрацездатності серії АДЗ №539651 від 30.03.2021 року.

Відповідно дост. 62 Конституції Українивинуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на зазначене, суд зауважує, що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту: зокрема обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3ст. 62 Конституції України).

Відповідно до п. 4.1Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини першоїстатті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що «обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки».

Як наголошує Конституційний Суд України у п. 4.2 вказаного Рішення, орган(посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності дозаконутощо (статті245,280 КУпАП). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Також суд враховує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Положеннями пункту 1 ч. 1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентовано, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що у даній справі не доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП поза розумним сумнівом, що, в свою чергу, є підставою для закриття провадження по справі за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 3, 33, ч. 2 ст. 36, 38, 45, 172-6, 283-285 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.172-6 КпАП України закрити у зв`язку із відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Д.А. Тішко