Справа № 489/6632/21
Номер провадження 3/489/2598/21
Постанова

Іменем України

08 жовтня 2021 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Кокорєв Вячеслав Валентинович, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив

05.10.2021 на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 103957 від 27.09.2021 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За результатами повторного автоматизованого розподілу від 07.10.2021 справу передано в провадження судді Кокорєва В .В.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Суддя Кокорєв В. В. вважає, що не може брати участь у розгляді даної справи та вказана справа підлягає передачі до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності, оскільки ОСОБА_1 є колишнім присяжним Ленінського районного суду м. Миколаєва, працював із суддями.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 ч.7 статті 56 цього Закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участі у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як слідує з практики Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях у справах «Фей проти Австрії» від 24.02.1993 року, «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09.11.2006 року, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не регламентовані вимоги щодо визначення підсудності справ про адміністративні правопорушення у яких стороною є присяжний.

У випадку відсутності норми права, відповідно до принципу аналогії закону підлягає застосуванню норми найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права та при вирішенні питання щодо територіальної підсудності слід керуватися ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є колишнім присяжним Ленінського районного суду м. Миколаєва, працював із суддями, що з точки зору стороннього спостерігача може викликати обґрунтований сумнів в неупередженості суддів, суддя вважає за необхідне направити справу до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності.

Можливість визначення підсудності справи про адміністративне правопорушення судом апеляційної інстанції задля подолання прогалин у праві, для забезпечення процесуальними гарантіями дії принципу всебічності, повноти й об`єктивності із посиланням на п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначена в ухвалі апеляційного суду Миколаївської області від 12.02.2021 року по справі № 490/6742/20.

Керуючись ст. 7 КУпАП, ст. 34 КПК України, суддя

постановив

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направити до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Кокорєв