ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/6216/21 Головуючий в 1 інст. Юрлагіна Т.В.
Провадження № 33/807/654/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рощина В.С., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Рощина В.С. на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 серпня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНКООП НОМЕР_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 гривень.

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 28 червня 2021 року о 15 годині 35 хвилин в смт. Ладан по вул. Миру ОСОБА_1 , керував мопедом марки «Suzuki Lets» в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням газоаналізатору «Драгер 6820», результат 0,37 проміле, обставини зафіксовано за допомогою відеофіксації на боді камеру, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Рощин В.С. не погоджується із постановою суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення суддею норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги грубі порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння, що були допущені працівниками поліції під час складання матеріалів, які на думку захисника, є підставою для визнання огляду недійсним.

Наголошує, що незважаючи на категоричну незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду, працівник поліції не направив його для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Перед проведенням огляду працівник поліції не поінформував ОСОБА_1 про порядок застосування технічного засобу та на його вимогу не надав сертифікат відповідності і свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Поліцейський провів огляд без залучення свідків, не склав акт огляду, який обов`язково додається до протоколу.

Вказує, що суд першої інстанції невірно оцінив докази, що містяться в матеріалах справи на предмет їх законності, належності і допустимості, та не прийняв до уваги докази, надані стороною захисту.

Зокрема, захисник зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення з приводу виявленого адміністративного правопорушення був складений в присутності ОСОБА_1 , однак в протоколі відсутні відомості, щодо залучення свідків. Також до протоколу не долучено акт огляду на стан сп`яніння. Направлення на огляд водія транспортного засобу працівниками поліції не було складено, що є порушенням відомчих інструкцій МВС України.

Сама роздруківка з приладу «Драгер» є недопустимими доказом, оскільки вона не містить підписів, ані працівника поліції, ані особи, яка проходить огляд. Крім того, роздруківка не містить відомостей про відмову ОСОБА_1 від підпису, або його згоду з результатами огляду.

Відеозапис події на оптичному диску, на думку апелянта, суперечить нормам законодавства і судової практики, оскільки відеозаписи зроблені з різними проміжками часу, не містять повного і послідовного перебігу подій, а фрагментовані на власний розсуд працівником поліції. Відеозаписи зроблені різними пристроями, відомості про які відсутні в протоколі. У відеозаписі «перевірка на драгер» неможливо встановити особу, яка проходить огляд, оскільки не видно обличчя, а камера спрямована на землю. Також, на думку захисника, неможливо встановити, чи «продуває» особа Драгер, оскільки вказане залишається поза кадром. Файли мають різні дати і час зйомки, що унеможливлює визнання їх належними і допустимими доказами.

Крім того, відеозаписи не містить цифрових підписів їх автора або особи, уповноваженої на виготовлення копій.

Сторона захисту надала суду відомості, що алкогольне сп`яніння є поняття клінічне та базується не лише на кількості етанолу в крові або повітрі, що видихається.

Захист зазначив, що результат огляду ОСОБА_1 не може вважатися алкогольним сп`янінням, адже за медичними даними не спричиняє влив на органи.

Вказані докази сторони захисту були проігноровані судом першої інстанції.

Просить суд апеляційної інстанції провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рощина В.С., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується рядом допустимих доказів, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №473536 від 28 червня 2021 року (а.с.2), яким вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився із застосування приладу «Драгер». Результат 0,37 проміле.

роздруківкою з приладу «Драгер 6820» (а.с.4), яким встановлено, що у ОСОБА_1 виявлено стан алкогольного сп`яніння (0,37 проміле);

відеозаписом правопорушення (а.с.5), яким встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинку працівниками поліції, проходження ОСОБА_1 огляду на місці зупинки та результат огляду становить 0,37 проміле.

Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Що стосується безпосередньо доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд вважає, що вони є необґрунтованими і такими, що не слугують підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.

Доводи про те, що алкогольне сп`яніння встановлюється лише за наявності клінічної картини та концентрації алкоголю більш ніж 0,5 проміле, на думку апеляційного суду, є непереконливим, оскільки на даний час встановлена чітка норма, яка допускає рівень алкоголю на рівні не більше 0,2 проміле.

Водій транспортного засобу, рівень алкоголю в крові якого більше ніж 0,2 проміле є порушником правил дорожнього руху (п.2.9а).

Вказана норма є імперативною і будь-яких виключень або альтернатив, ні у відомчих інструкціях МВС України і МОЗ України, а ні в КУпАП не передбачено, а тому апеляційний суд вважає, що результат вище за 0,2 проміле входить до об`єктивної сторони за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд окремо зауважує, що досліджуючи відеозаписи, суд встановив всі обставини, які дають підстави вважати, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Так, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом.

Під час огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння зафіксовано було позитивний результат на рівні 0,37 проміле, що свідчить про порушення ОСОБА_1 п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, з відеозапису встановлено, що після оголошення результатів, ОСОБА_1 відповів згодою у словесному виразі «складайте протокол».

Вказане апеляційний суд розцінює, як згоду з результатами проведеного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці.

Також, відеозаписом вбачається, що сам ОСОБА_1 працівникам поліції повідомив про вживання пива, що додатково підтверджує, що ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, виходячи з цього, суд апеляційної інстанції вважає, що вина ОСОБА_1 в аспекті матеріального права доведена повністю.

Щодо доводів апеляційної скарги, які на думку апелянта, свідчать про порушення процесуальних норм, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не можуть бути єдиною підставою для скасування судового рішення.

Так, твердження апелянта про відсутність свідків в справі є такими, що не згоджуються з вимогами закону, адже ч. 2 ст. 266 КУпАП регламентує, що огляд водія на стан сп`яніння може бути проведений без свідків за умови відеофіксації процесу.

Посилання на правові позиції апеляційного адміністративного суду та Верховного суду, в аспекті допустимості відеозапису події, на думку апеляційного суду не можуть бути обов`язковими, адже вони стосуються іншої сфери судочинства та питань про розгляд справи за перевищення швидкості.

Однак, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що відеозаписи, які містяться в матеріалах справи не є безперервними, як того вимагає відомча інструкція МВС України. Однак, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на відеозаписах в достатній мірі зафіксовано обставини події, зокрема здійснення керування транспортним засобом, проведення огляду на місці зупинки, складання матеріалів про адміністративне правопорушення, що дає підстави вважати про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху за п.2.9а ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що за наявності відеозапису, відсутність деяких документів, а саме направлення та акту не може свідчити, що вказана обставина перешкодила або могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в справі.

Скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.

Посилання про те, що працівник поліції нібито не надав сертифікат відповідності і свідоцтво про повіку робочого засобу є таким, що не спростовує вини ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні.

Навпаки, на роздруківці вказано, що калібрування проводилось в строки, які визначені законодавством України.

Крім того відеозапис засвідчує, що ОСОБА_1 не вимагав надання йому таких документів.

Відсутність підпису ОСОБА_1 на результаті огляду не викликає сумніву в їх достовірності і правильності, оскільки після вказаного огляду ОСОБА_1 погодився з результатами, що зафіксовано, як відеозаписом, так і особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення, який останній підписав без заперечень щодо результатів огляду, а всі його заперечення зводились лише до того, що транспортним засобом він не керував.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Застосовуючи вид адміністративного стягнення, суддя суду першої інстанції правильно його призначив у відповідності до вимог санкції за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до рішення ЄСПЛ у справі О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, ОСОБА_1 вчинив порушення ПДР України за п.2.9а, тобто грубе порушення, яке пов`язане з безпекою руху транспорту та вживанням алкогольних напоїв, що за своїм характером є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків даного проступку.

Апеляційний суд зауважує, що громадянин ОСОБА_1 , як водій повинен був знати про те, що заборонено вживати алкогольні напої та керувати транспортним засобом, однак вказаними імперативними правилами знехтував, за що повинен понести справедливе покарання у відповідності до норм національного законодавства.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні рівня тяжкості протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Рощина В.С., залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 937/6216/21