КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 33/824/4073/2021
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 вересня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника -адвоката Тимощука М.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Тимощука М.В. на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року,

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Цією ж постановою, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Як встановлено постановою судді, 12 червня 2021 року о 12:10 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Північна, 7-А в м. Києві з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість, рухливість ходи, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився, що було зафіксовано на камеру АА00499, АА00298. Своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 -адвокат Тимощук М.В. подав апеляційну скаргу в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ним постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів, та без надання їм належної оцінки.

Зокрема, апелянт вказує, що 12.06.2021 року, ОСОБА_1 , працюючи водієм таксі, був безпідставно зупинений працівниками патрульної поліції, в той час як здійснював перевезення пасажирів. Під час перевірки документів ОСОБА_1 , працівники патрульної поліції, повідомили йому, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, та було запропоновано пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Натомість, захисник стверджує, що ОСОБА_1 , будучи впевненим, що не має будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, та не перебуває в такому стані, відмовився їхати до медичного закладу та бажав пройти огляд на місці зупинки автомобіля, свідками чого є пасажири таксі, однак патрульні, дану пропозицію ОСОБА_1 , проігнорували.

Також, апелянт звертає увагу на те, що на місці зупинки автомобіля, працівники поліції свідомо ввели ОСОБА_1 в оману, повідомивши йому про наявність у останнього саме ознак алкогольного сп`яніння, при цьому не повідомляючи які саме ознаки алкогольного сп`яніння вбачають.

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції прийняв як доказ вчинення ним адміністративного правопорушення, наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, проте поверхово оглянувши відеоматеріали, суд не надав їм належної правової оцінки, оскільки на відео зафіксована лише пропозиція працівника поліції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, без зазначення підстав для такого огляду, враховуючи те, що на відео не видно тих ознак наркотичного сп`яніння, про які поліцейський зазначає в протоколі. Більш того, в подальшому, працівник патрульної поліції складає протокол та оголошує дату та час «12.06.2021 року о 21 год. 15 хв.», при цьому камера фіксує відсутність фіксування складення направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, однак згідно матеріалів, таке направлення складено було о 21 год. 11 хв., тобто до початку оголошення процедури оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вважає апелянт, право вимагати від водія проходження медичного огляду для встановлення факту перебування останнього в алкогольному або наркотичному сп`янінні надають виключно ознаки такого сп`яніння, передбачені в п. 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 № 1452/735), а у разі відсутності таких ознак, вимога про проходження водієм медичного огляду є незаконною, та не утворює складу адміністративного правопорушення у разі відмови водія від безпідставного огляду.

На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені порушення з боку працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та безпідставно визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також апелянт зазначає про те, що в матеріалах справи не має письмових пояснень свідків, які мають бути присутні при процедурі оформлення матеріалів. В той же час, на момент зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , у салоні його автомобіля перебувало троє пасажирів, які патрульними поліцейськими не були залучені у якості свідків.

Як вважає апелянт, суд першої інстанції не дав жодної правової оцінки показанням ОСОБА_1 і не навів мотивів критичного ставлення до них, а також не надав належної оцінки відеозапису, що прямо суперечить вимогам постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року.

Окрім цього, як вказує апелянт, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги долучений до справи висновок КНП КМНКЛ «Соціотерапія», де за результатами проведених досліджень на визначення наркотичних препаратів, психотропних речовин, в його організмі ніяких речовин не виявлено.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Тимощука М.В.,які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; опитавши свідка ОСОБА_2 , у присутності якої відбувалися події, пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, своє рішення про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя обґрунтувала наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 121730 від 12.06.2021 року, з якого слідує, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Північна, 7-А в м. Києві з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість, рухливість ходи, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився.

Крім того, як зазначається в оскаржуваній постанові, факт добровільної, свідомої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння зафіксовано на відеозаписі, який міститься у матеріалах справи, і що працівниками поліції йому було роз'яснено наслідки відмови від проходження медичного обстеження на стан наркотичного сп'яніння.

Разом з тим, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції встановив, що наведені вище висновки судді, так само як і матеріали, що зібрані по справі, на які суддя послалася у своїй постанові, не дають підстав вважати, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Зокрема, як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_1 сам по собі не може бути визнаний належним та допустимим доказом вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки викладені в ньому обставини не підтверджені іншими належними та допустимими доказами, які б не викликали сумнівів у своїй достовірності.

Дослідженим, під час апеляційного розгляду, відеозаписом з відео- реєстратора поліцейського АА00499, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено, що під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , поліцейський, всупереч вимогам, передбаченим ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не поінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, а одразу, не назвавши своє прізвище, посаду та спеціальне звання, почав вимагати пред'явити документи, а саме: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс.

Крім того, всупереч обставинам, наведеним у протоколі про адміністративне правопорушення, поліцейський на відеозапису повідомив водію ОСОБА_1 про те, що вбачає у нього ознаки алкогольного, а не наркотичного сп'яніння.

При цьому, знов таки, всупереч обставинам, наведеним у протоколі про адміністративне правопорушення, поліцейський на відеозапису не озвучив водію, на його прохання, жодної ознаки, як алкогольного, так і наркотичного сп'яніння, які передбачені, відповідно п. 3 та п. 4 розділу І Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735.

За таких обставин, вимогу поліцейського, яка передбачена п. 2.5 ПДР України, пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, слід визнати якщо не неправомірною, то принаймні необґрунтованою.

Більш того, навіть якщо припустити, що вимога пройти відповідний огляд була правомірною, то, виходячи з озвученого поліцейським виявлення ним у ОСОБА_1 ознак алкогольного, а не наркотичного сп'яніння, останньому, відповідно до вимог пунктів 6, 7 розділу І Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735, повинно було бути запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом і лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Між тим, передбаченого порядку також дотримано не було, що підтвердив у суді апеляційної інстанції не тільки сам ОСОБА_1 , а й допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_2 , яка являлась пасажиром автомобіля, яким керував ОСОБА_1 .

Наведені обставини дозволяють стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не ґрунтується на доказах, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та є належними та допустимими, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 - адвоката Тимощука М.В. про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання належної правової оцінки доказам, яка, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, повинна ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Тимощука М.В. підлягаєзадоволенню, а постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Тимощука М.В. задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діяхОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Шролик І.С.