ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/12307/21

Пров. №3/766/8049/21

29.09.2021 суддя Херсонського міського суду Херсонської області Рябцева М.С., при секретарі Ситникової Ю.О., за участю захисника Твердохліб О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП щодо:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона, громадянинки України, офіційно непрацюючого, ідентифікаційний код не встановлений, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

в с т а н о в и в:

В протоколі серії ВАБ № 731109 від 15.07.2021 р. вказано, що ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинила домашнє насилля психологічного характеру по відношенню до батька колишнього чоловіка ОСОБА_2 висловлювалась нецензурною лайкою, вдарила по обличчю.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано особою уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

ОСОБА_1 в судовому засіданні, провину не визнала, вказуючи, що між нею та батьком її колишнього чоловіка ОСОБА_3 вийшов словесний конфлікт з підстав місця проживання її доньки ОСОБА_4 , яку незаконно, без її дозволу забрав до свого місця проживання її колишній чоловік. Під час сварки всі особи виражалися нецензурною лайкою, нікого вона не била по обличчю.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що дійсно 15.07.2021 року, під час коли він перебував в квартирі за місцем проживання його сина, в нього виник конфлікт з його колишньою невісткою ОСОБА_1 з приводу місця проживання його онуки.

Захисник Твердохліб О.В. в судовому засіданні просила закрити справу за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованій їй адміністративного правопорушення зібрані та надані суду наступні докази, які були досліджені у судовому засіданні:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №731109 від 15.07.2021 року;

-пояснення ОСОБА_1 , в яких вона, що в неї вийшов конфлікт з колишнім тестем, під час конфлікту виражалися нецензурною лайкою.

- пояснення ОСОБА_5 в яких він зазначив, що в нього дійсно вийшов словесний конфлікт з колишньою невісткою з приводу місця проживання онуки, під час конфлікту ОСОБА_1 виражалась нецензурною лайкою, затіяла бійку, поцарапала обличчя, погрожувала розправою.

- рапорти поліцейського від 15.07.2021 року.

Крім того, за клопотанням потерпілого ОСОБА_5 під час судового засідання був частково прослуханий запис розмови з мобільного телефону, який здійснював ОСОБА_5 під час конфлікту, що стався між ним та ОСОБА_1 15.07.2021 року. З зазначеного запису встановлено, що між ОСОБА_1 та родиною її колишнього чоловіка виник конфлікт з приводу визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 . Під час конфлікту майже всі особи виражалися нецензурною лайкою.

Розглянувши справу у відповідності до вимог ст.ст. 245-246, 249, 252 КУпАП, суд вважає, що зібрані у справі докази не дають підстав для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, за диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У свою чергу спеціальним Законом, який визначає відповідні поняття, що застосовано у вищевикладеній нормі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 р. № 2229-VIII (далі Закон), відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Отже, однією із передумов можливості застосування до відносин між батьками і дітьми, які відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону підпадають під дію законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, все ж таки є наявність спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків.

Оцінюючи показання ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_5 суд приходить до висновку, що протягом тривалого часу між останніми існують суперечності на фоні визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 . ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не є членами однієї сім`ї, оскільки спільно не проживають, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків, а тому передчасним є твердження, що правовідносини між ними підпадають під дію Закону.

Крім того, виходячи із диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення є настання певних наслідків від вчинення винною особою дій фізичного, психологічного чи економічного характеру по відношенню до потерпілого, а саме завдання чи ймовірна можливість завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю особи, відносно якої вчинені такі дії.

Таким чином, законодавцем встановлено, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП наступає за психологічне насильство, яке могло завдати або завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому, зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Обов`язок довести, що вчинене психологічне насильство могло завдати або завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_6 застосувала психологічне насильство по відношенню до своєї доньки, яке могло завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

У свою чергу Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 зазначеного у протоколі про адміністративні правопорушення суду надано не було, а інкриміновані останній протиправні дії, відповідні ознаки, визначені диспозицією наведеної вище статті, не містять.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Отже, в діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України має своїм наслідком закриття провадження, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст.ст. 251, 280, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

СуддяМ. С. Рябцева