Справа № 643/7893/21
Провадження № 3/643/2432/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

23.04.2021 року о 13 год. 05 хв. у м. Харкові по вул. Академіка Павлова, буд. 59, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «АЗК-412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Drager» та проведення такого огляду у медичному закладі за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, буд. 26, відмовився у присутності двох свідків, про відповідальність попереджений.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що він 23.04.2021 року зупинився біля кіоску «Кулінічі», у цей час до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що він порушив Правила дорожнього руху, потім повідомили, що вони підозрюють його у тому, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager» відмовився, оскільки він не довіряє даному приладу. Зазначив, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Додав, що йому протипоказано вживати алкогольні напої. Крім того повідомив, що шатка хода та почервоніння обличчя, це наслідки того, що він рано встає та просто втомлений, крім того, порушення координації рухів у нього з дитинства.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 23.04.2021 року він з напарником побачив, як транспортний засіб «АЗК-412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , їхав по трамвайним коліям у зустрічному напрямку, у зв`язку з чим вони його зупинили. При оформленні постанови відносно ОСОБА_1 за порушення ПДР, у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд, однак вказана особа взагалі відмовилась від огляду, внаслідок чого відносно нього був складений протокол за ст. 130 КУпАП. Також зазначив, що документи на газоаналізатор «Drager» завжди є та перебувають у кейсі. Пояснення свідків писав він у їх присутності та з їх слів.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager», зазначив, що працівники поліції пропонували йому пройти огляд у медичному закладі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що до нього підійшли працівники поліції, пропонували бути свідком при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, однак він відмовився, оскільки вони сусіди. Він бачив як працівники поліції пропонували ОСОБА_1 дихати у драгер, проте він відмовився, просив пройти огляд у медичному закладі, однак працівники поліції вимогу проігнорували. Крім того зазначив, що ОСОБА_1 давно не вживає алкогольні напої, п`є тільки ліки.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , пояснила, що вона стояла біля кіоску «Кулінічі» бачила, як під`їхав ОСОБА_1 , до нього підійшли працівники поліції. Потім вона зайшла за кіоск покурити та раптом почула крики, побачила як працівники поліції скрутили ОСОБА_1 , вимагали дихати у трубку, однак він пояснював, що драгеру не довіряє. Чула як ОСОБА_1 просив пройти огляд у медичному закладі, однак працівники поліції його не повезли на огляд до медичного закладу.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративні правопорушення.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 115107 від 23.04.2021 року, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. ОСОБА_6 вказаний протокол підписав без зауважень та заперечень;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- поясненнями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ;

- розпискою;

-відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, як працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер або у медичному закладі за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, буд. 26, ОСОБА_1 надав свою згоду на огляд та працівник поліції пішов за свідками, однак під час огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, посилаючись на те, щоб спочатку огляд пройшов працівник поліції або свідок, після чого такі дії ОСОБА_1 працівниками поліції були розцінені як пасивна відмова.

Вказані докази в сукупності узгоджуються між собою, відображають реальний перебіг події, підтверджують факт відмови правопорушника від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Пояснення ОСОБА_1 в частині того, що шатка хода та почервоніння обличчя, це наслідки того, що він рано встає та просто втомлений, суд до уваги не приймає, оскільки вони жодним чином не спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Твердження ОСОБА_1 про те що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних у справі доказів, саме відеозаписами з боді-камер працівників поліції та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , та усними поясненнями свідка ОСОБА_3 .

Крім того доказів які б спростовували письмові показання свідків стороною захисту не надано, відтак відсутні підстави вважати, що відомості викладені у них не відповідають дійсності.

Пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , суд до уваги не приймає, оскільки вони не узгоджуються з доказам, які наявні в матеріалах справи, а саме з письмовими та наданими у судовому засіданні усними поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , а також даними відеозапису з боді-камер працівників поліції. При цьому, з оглянутого судом відеозапису не вбачається, що вказані свідки були присутні весь час при оформленні адміністративних матеріалів.

Твердження ОСОБА_1 про те, що відеозапис з нагрудних камер працівників поліції не є безперервним, тому його не можна вважати належним доказом, суд вважає не обґрунтованими, оскільки вони суперечать вимогам ст. 251 КУпАП. Так, на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, працівниками поліції зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

Оцінюючи інші доводи особи, яка притягається до відповідальності, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

При визначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, керуючись вимогами ст. ст. 33-35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особу ОСОБА_1 , дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 130, 251, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко