Справа № 442/7156/21
Провадження №3/442/2617/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 жовтня 2021 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірна О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління держпраці у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 3 ст. 41 КУпАП, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № ЛВ9604/1353/АВ/П/ПТ від 30.07.2021, ОСОБА_1 вчинивла адміністративне правопорушення виявлене під час проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування 21.07.2021 о 15. год, 45 хв. у ФОП ОСОБА_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст.41 КУпАП, а саме: - порушення вимог частини першої статті 21 КЗпП України, частини четвертої статті 24 КЗпП України, абзацу першого постановляючої частини ПКМУ № 413 - 08.07.2021 інспекторами праці ГУ Держпраці у Львівській області, відповідно до направлення №0923 від 07.07.2021, з метою проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин, здійснено вихід за фактичною адресою здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (далі - Підприємець) РНОКПП - НОМЕР_1 , зокрема: АДРЕСА_2 .

В ході проведення інспекційного відвідування за вищевказаною адресою (магазин продукти), 08.07.2021 за виконанням трудової функції, що полягала в проведенні розрахунку клієнта зафіксовано особу, яка представилась ОСОБА_2 та повідомила, що виконує обов`язки продавця у разі відсутності Підприємця.

09.07.2021 повторно зафіксовано ОСОБА_2 за виконанням трудової функції продавця у магазині за вищевказаною адресою.

Однак, в ході проведення інспекційного відвідування Підприємцем не надано підтверджуючих документів щодо належного укладення трудових відносин відповідно до вимог частини 1 статті 21, частини 4 статті 24 КЗпП України та ПКМУ № 413 з ОСОБА_2 . Згідно інформації ПФ України, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) станом на 21.07.2021 у трудових відносинах з ОСОБА_2 не перебуває.

Враховуючи наведене, має місце порушення вимог частини 1 статті 21, частини 4 статті 24 КЗпП України, ПКМУ № 413, що полягає у фактичному допуску Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) до роботи ОСОБА_2 08.07.2021 та 09.07.2021 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 3 ст. 41 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що вину у вчиненому не визнає та пояснила, що вона є фізичною особою - підприємцем та особисто здійснює підприємницьку діяльність, тобто торгівлю за адресою: АДРЕСА_2 . Працівник ОСОБА_2 надає їй свої послуги, як замовнику, на підставі цивільно - правового договору № 04 від 05.07.2021, відповідно до якого на ОСОБА_2 покладено певні обов`язки, зокрема, за дорученням розрахунок покупців. В силу своєї юридичної необізнаності не змогла пояснити інспекторам суті своїх обов`язків та характеру роботи. Разом з тим, зазначає, що ОСОБА_2 у період з 05.07.2021 по 16.07.2021 проходила стажування з подальшою перспективою працевлаштування. А відтак, оскільки між ними існували правовідносини цивільно-правові, просить провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, оглянувши відеозапис долучений до протоколу, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що провадження справі про адміністративне правопорушення слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності(ст.245 КУпАП).

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи із змісту зазначеного положення для визнання діяння адміністративним правопорушенням є наявність вини особи, тобто, усвідомлення особою протиправності вчинюваного нею діяння.

Згідно з ч. 3ст. 41 КУпАПпередбачено відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається із оглянутого в судовому засіданні відеозапису такий не містить жодних відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3ст.41 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 зазначає інспекторам про те, що не працює на у ФОП ОСОБА_1 . В силу своєї юридичної неграмотності завчасно не повідомила, що є лише стажистом та на замовлення виконує певну роботу.

Суддя звертає увагу на те, що з відеозапису (CD диск) долученого до матеріалів справи, вбачається, що такий складається з трьох аудіофайлів датованих 27.07.2021 і джерело походження таких невідоме, що викликає сумніви щодо належності такого доказу.

Із наданого цивільно-правового договору № 04 від 05.07.2021 вбачається, що такий укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виконання послуг, зокрема, розрахунок покупців. Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 , остання зазначає, що між нею та ОСОБА_2 відсутні будь які трудові відносини, між ними було укладено цивільно-правовий договір № 04 від 05.07.2021, предметом якого є надання послуг.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні пояснення і підписи ОСОБА_1 . Запис про відмову від таких зроблений без залучення свідків, які б могли підтвердити зазначений факт. Зазначене ставить під сумнів обставини викладені у протоколі.

Також, під час складання акту не встановлювалася особа ОСОБА_2 , не встановлені її паспортні дані як фізичної особи в межах справи, в тому числі не зазначені в акті № ЛВ9604/1353/ПД/АВ, не було їй роз`яснено її законних прав, можливістю скористатися послугами адвоката, як свідок ОСОБА_2 не допитувалася, пояснення такої в матеріалах справи відсутні.

Інших доказів, які свідчили про наявність у діях ФОП ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП до протоколу не долучено.

У даній ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишають місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Враховуючи наведене, суддя приходить до висновку, що в діях ФОП ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження умислу вчинення інкримінованого їй правопорушення, а отже, протокол про притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП складено безпідставно.

Ч. 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), справа «Малофєєва проти Росії» ( заява №36673/04). справа «Карелін проти Росії» (заява №926/08. рішення від 20.09.2016 р.).

Відповідно до положень пункту третього частини другої ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому, покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- суди застосовують при розгляді справ «Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод» і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обгрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), n. 161, SeriesА заява № 25).

Крім того, у справі «Paul andAudreyEdwardsv. theUnitedKingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необгрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки, доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. Також, відповідно усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, висновок суду не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даній ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишають місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Тим самим, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ч. 3 ст. 41 КУпАП є сумнівними, що є не прийнятним, та не кореспондується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, а тому, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1) ч. 1 ст. 247 наведеного Кодексу.

Керуючись ч. 3 ст. 41, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

п о с т а н о в и в :

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Нагірна О.Б.