КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 761/2004/21 Головуючий у суді першої інстанції - Трубніков А.В.
Номер провадження № 33/824/3990/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Яворський М.А., за участю секретаря судового засідання Владімірової О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz E250», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в протоколі зазначено, що він складався 22 грудня 2020 року о 13 год. 34 хв. за правопорушення, яке ОСОБА_1 вчинив о 13 год. 20 хв., а згідно показів свідків у їх присутності відмовився від проходження перевірки на стан сп`яніння о 13 год. 40 хв., тобто вже після складення протоколу про адміністративне правопорушення. Апелянт зазначає, що в поясненнях свідків не вказано номеру протоколу, до якого вони мають відношення і стосуються подій, що стались після складення протоколу відносно нього.

Вказує, що зі змісту протоколу вбачається, що особі пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а не наркотичного і насправді працівники поліції ввели його в оману, заплутали та не здійснювали постійної та безперервної відео фіксації процесу складання протоколу про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що його не можна вважати таким, що був направлений у передбачений законом спосіб до лікаря-нарколога для огляду на стан сп`яніння, оскільки працівниками поліції не складалось такого направлення та до матеріалів справи не долучено доказів зворотного, а він відмовився від підпису протоколу у знак протесту, його копію не отримував. Окрім того, працівники поліції не вилучали у нього посвідчення водія та від права керування не відсторонювали.

Апелянт вказує, що оскаржувана постанова не була направлена на його адресу, про прийняте рішення він дізнався від працівників поліції 06 серпня 2021 року та 14 серпня 2021 року подав апеляційну скаргу, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з причин, що не залежали від ОСОБА_1 .

Так, апелянт зазначає, що 01 лютого 2021 року ним було укладено договір з адвокатом Татарченко К.В., який взяв на себе обов`язок займатись протоколом про адміністративне правопорушення, а тому ОСОБА_1 не контролював рух справи, про прийняту постанову не знав, повідомлень з викликом до суду не отримував, оскільки в протоколі вказано не його номер, тому апелянт також просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , його захисника Алексанлрова Д.О., свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, доводи ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції здійснював виклик ОСОБА_1 за допомогою відправки SMS - повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку SMS, відповідно до якої вказано, що повідомлення доставлено 23 січня 2021 року на номер телефону НОМЕР_2 (а.с.6).

Із тексту постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року вбачається, що в судове засідання, призначене на 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 не з`явився.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення та вручення копії повного тексту оскаржуваної постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, п.2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту 2.5 Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 дотримано не було.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 підтвердив обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та зазначив, що дійсно 22 грудня 2020 року біля 13 год. 40 хв. він був запрошений працівниками поліції засвідчити факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Обставини, які містяться у відеозаписі продемонстровані в суді апеляційної інстанції відповідають обставинам які відбулися під час складення проколу.

Допитана в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 підтвердила, що дійсно 22 грудня 2020 року вона замовила автомобіль для поїздки за необхідністю на зйомки фільму де мала приймати участь. При цьому ще однією пасажиркою даного автомобіля повинна була бути інша учасниця, яку необхідно було забрати по проспекту Перемоги. У з-в`язку з чим вони поїхали за вказаною адресою. При перелаштуванні водієм для посадки пасажира останній заїхав на смугу громадського транспорту у зв`язку з чим був зупинений працівниками поліції. У зв`язку з тривалим оформленням матеріалів їй стало відомо, що працівіники поліції запідозрили водія у перебування в наркотичному стані та запропонували йому проїхати до медичного закладу на огляд. Водій спочатку відмовився від проходження огляду в медичному закладі, мотивуючи таку відмовою необхідністю відвезення пасажирів за адресою. Однак в подальшому вона чула що він не відмовлявся, а навпаки наполягав на відправленні його на огляді до медичного закладу. Однак працівники поліції повернули йому посвідчення водія і вони поїхали за адресою.

Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №042926 від 22 грудня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 в м. Києві по бульвару Т. Шевченка, 30 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz E250», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 22 грудня 2020 року від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.3);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 22 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.4).

- пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 даними в суді апеляційної інстанції із яких вбачається, що дійсно такі обставини мали місце у час та місці зазначеному в протоколі. Показами свідка ОСОБА_2 щодо відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, а також двома свідками. ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу про адміністративне правопорушення.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, виявлені працівниками поліції 22 грудня 2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п.п.1,2,3 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння як на місці зупинки, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

З відео файлів вбачається, що інспектор поліції пропонує водієві пройти огляд у лікаря-нарколога, проте ОСОБА_1 відмовляється. Мотиви відмови ОСОБА_1 не мають правового значення для вирішення щодо відповідальності особи за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказані відеозаписи свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео зафіксована вся подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Посилання захисника ОСОБА_1 , адвоката Александрова Д.О. щодо не відповідності часу складення протоколу - 13год. 34 хв. та отримання пояснення свідків - 13 год. 40 хв. суд апеляційної інстанції не може слугувати підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинення правопорушення.

Посилання захисника на те, що працівниками поліції було повернуто посвідчення водія ОСОБА_1 та дозволено подальший рух на автомобілі, також не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності.

Враховуючи наведене, а також оцінюючи наявні в матеріалах справи докази із показами свідків даними в суді апеляційної інстанції, суд доходить висновку, що постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись положеннями статті 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський