ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/9425/20 Головуючий суддя І інстанції Горчакова О. І.
Провадження № 33/818/660/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К. при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_3 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1963 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та відповідно до вимог ст.. 22 КУпАП провадження у справі закрито у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Постановою встановлено, що дії ОСОБА_1 суд кваліфікував за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, як вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що не настало шкідливих наслідків від його дій. Вказує, що його дружина його спровокувала на ці дії. Працівники поліції не роз`яснили йому його прав, чим порушили чинне законодавство. Вважає, що суд першої інстанції порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Вказує, що потерпіла оговорила його, а на теперішній час претензій з її боку немає.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_3 просила постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харквоа від 17.12.23020 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що вона помилково та надто емоційно сприйняла дії свого чоловіка стосовно її собаки, які неправильно зрозуміла. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без їх участі. Вказує, що ОСОБА_1 не вчиняв стосовно неї психологічного насильства та будь-якої шкоди їй не завдав.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з`явилась, про час та місце розгляду апеляційних скарг повідомлена належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що ОСОБА_3 дійсно повідомлена про час та місце розгляду справи, а в судове засідання не з`явилась, оскільки перебуває на прийомі у лікаря та вважав за можливе розглянути апеляційні скарги без її участі.

Відповідно до поштового повідомлення вбачається, що потепіла ОСОБА_3 особисто отримала судову повістку 11.08.2021 року, тобто за півтора місяці до судового засідання. Будь-яких заяв або клопотань, в тому числі, про відкладення судового засідання до канцелярії суду від неї не надходило.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за участю ОСОБА_1 та без участі ОСОБА_3 в межах поданої нею апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_3 та просив їх задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у вчиненні насильства в сім`ї.

Переглядаючи оскаржувану постанову за апеляційними доводами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , апеляційний суд дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, враховуючи наявність доказів, які були досліджені судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП суд першої інстанції послався на відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у довідці ДОП Індустріального ВП ГУНП в Харківській області, та на відомості письмових пояснень потерпілої.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), 20.10.2020 року об 17.30 год. ОСОБА_1 за місцем свого мешкання вчинив сварку з дружиною в ході якої висловлювався брутальною лайкою, чим вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру.

З відомостями, зафіксованими в цьому протоколі ОСОБА_1 був обізнаний, про що свідчать його власноручні підписи у протоколі, а також вбачається, що ОСОБА_1 отримав копію цього протоколу, про що також свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі у графі «…Другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримав».

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що дії працівника поліції, який складав цей протокол не оскаржував, тобто до безпосереднього керівництва працівника поліції із скаргою про проведення службового розслідування стосовно нього, не звертався. З позовом до суду адміністративної юрисдикції в порядку, передбаченому КАС України ткож не звертався. А також не звертався до правоохоронних органів із заявою в порядку, передбаченому КПК України.

За таких обставин, відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, а також вважати незаконними дії працівника поліції під час складання цього протоколу.

Крім того, відповідно до відомостей заяви ОСОБА_1 (арк. 2) вбачається, що вона просила органи поліції прийняти заходи до її чоловіка ОСОБА_1 , який 20.10.2020 року за місце свого мешкання перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння намагався вигнати її сина з дому, а також заподіяв тілесні ушкодження їй та її сину.

Від вимог, які ОСОБА_3 зазначила у цій заяві вона не відмовлялась та не надавала відповідних клопотань про залишення без розгляду цієї заяви, що свідчить про наявність у ОСОБА_3 усвідомлення щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Також, відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_1 (арк. 5) вбачається, що він повідомив працівників поліції про те, що 20.10.2020 року він знаходився у себе вдома та під час коли до дому прийшла його дружина та їх син, між ним та його дружиною виник конфлікт на побутовому грунті.

Поряд з цим, в своїх апеляційних скаргах апелянти не заперечують той факт, що між ними на грунті побутових відносин виник конфлікт, однак наслідків від цього конфлікту не настало.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, в диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП зазначено, що склад адміністративного правопорушення має місце у діях особи, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода.

Тобто, якщо особа, яка притягається до відповідальності вчинила дії, передбачені ч.1 ст 173-2 КУпАП, а шкода не настала, але могла бути заподіяна, то в діях цієї особи вбачається склад адміністративного правопорушення.

Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Проте, оскільки протиправними діями ОСОБА_1 не було завдано будь-якої шкоди, що підтверджується апеляційними доводами потерпілої, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до ОСОБА_1 положення ст. 22 КУпАП.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з об`єктивних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков