КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4187/2021 Суддя І інстанції - Валігура Д.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Багратіоні Давіда Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2021, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2021 ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 21.06.2021 року о 02 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Ціолковського, 6, керував т/з «Дача» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер, БК, серія АА - 00293, результат позитивний 2,20 %. Тобто, ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР України, чим вчинив дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Багратіоні Д.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2021 щодо ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, суд належним чином не перевірив адміністративний матеріал на його відповідність вимогам закону, в тому числі ст. 254 КУпАП. Суть адміністративного правопорушення, зазначеного поліцейським в протоколі серії ААБ №136607 не відповідає вимогам норми ст. 130 КУпАП. На його думку, вказана постанова прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, наголошує що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки доказам у справі, підійшов формально до справи, не послався на докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 .

Апелянт, вказує, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а саме в ньому відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи (опис обставин, установлених під час розгляду справи, дату, час і місце вчинення правопорушення, ТЗ, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель), технічний засіб, яким здійснено відеозапис, порядок сплати штрафу, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення, не надано відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати стягнення у вигляді штрафу), та в результаті прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, при цьому, на думку апелянта, не встановлено за яких саме обставин було вчинено правопорушення.

Крім того, як вказує апелянт, протокол складено з численними порушеннями, а саме, у протоколі не зазначено жодної з ознак алкогольного сп`яніння, з якими ОСОБА_1 ніби - то керував ТЗ, хоча згідно Інструкції лише за наявності цих ознак поліцейський має право запропонувати провести огляд на стан сп`яніння. Відсутність ознак сп`яніння у ОСОБА_1 свідчить про безпідставність проведення його огляду на стан сп`яніння. У справі, як зазначає апелянт, відсутні дані про фіксацію поліцейськими ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , відеозапис не підтверджує факт виявлення таких ознак, не видно, що поліцейський проводив хоч якийсь огляд. ОСОБА_1 про них не повідомлявся, без жодних мотивувань та обґрунтувань йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Також, в графі «до протоколу додається», має бути зазначено пояснення особи, яка вчинила правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо, однак, вказано лише рапорт і відеокамера. Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 не було ознайомлено з його правами які передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, оскільки в протоколів відсутній підпис останнього про ознайомлення, також в протоколі відсутні відомості за допомогою якого саме спецзасобу «Драгер» проводився огляд на визначення стану сп`яніння. Також, в протоколі немає Акту огляду та посилання на чек. Тому, вважає, що протокол складений з порушенням норм процесуального права, а тому дані, які в ньому містяться, не можуть бути визнані доказами відповідно до вимог ст. 251 КУпАП.

Наголошує, що підписання протоколу особою, яка підозрюється чи обвинувачується в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, означає лише одне: ця особа ознайомлена із змістом протоколу, вона повідомлена, про які дії та про порушення якого нормативного акту в ньому йдеться. Підписання протоколу, на думку апелянта, зовсім не означає згоди ОСОБА_1 з його змістом.

Крім того, як зазначив в апеляційній скарзі адвокат, ОСОБА_1 був впевнений, що його притягають до адміністративної відповідальності за перебування в нетверезому стані і порушення ним тиші в нічний час, оскільки посварився з дружиною, він не усвідомлював того факту, що на нього складено протокол за керування в стані сп`яніння, до свого транспортного засобу він прямував з метою забрати з нього сигарети.

Також, апелянт стверджує, що працівниками поліції не було доведено факту керування транспортним засобом, оскільки з самого рапорту поліцейського роти реагування Голосіївського РВ поліції вбачається, що в цей день в 02:10 год., екіпаж під час патрулювання отримав виклик за адресою АДРЕСА_2 , про порушення тиші. Прибувши за вказаною адресою, заявниця повідомила, що її чоловік в стані алкогольного сп`яніння можливо сяде за кермо транспортного засобу і розпочне рух, при цьому вона особисто провела і показала поліцейським місце стоянки транспортного засобу чоловіка, де він зазвичай залишає його, а саме на перетині вищевказаної вулиці і вул. Ціолковського 6 (біля їх будинку). З відеозапису вбачається, що заявниця також є, і стоїть поруч з ОСОБА_1 біля транспортного засобу. Поліцейські підійшли до автомобіля ОСОБА_1 , в який він не сідав, і викликали екіпаж поліції РУБІН №152 для оформлення адміністративного порушення, що на переконання апелянта, не відповідає дійсності, так як виходячи з Протоколу на місці була ДНП ЗКР №1 б №3 УПП Голосіївського району в м. Києві, крім того, в рапорті не вказано номеру будинку, біля якого був припаркований автомобіль ОСОБА_1 .

Також, відеозаписом не зафіксовано рух автомобіля та перебування ОСОБА_1 за кермом, та працівниками поліції не надано жодного доказу, який є належним та допустимим про те, що ОСОБА_1 керував ТЗ з ознаками сп`яніння, а правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він розпочав рухатись.

Крім того, апелянт звертає увагу на долучений до матеріалів справи диск з відеозаписом, та вказує, що на вказаному диску знаходяться два відео, які перериваються та не містять відомостей про час та дату зйомки, всупереч вимогам Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, оскільки працівники поліції не включили портативний відеореєстратор з моменту початку виконання службових обов`язків не забезпечили ведення відеозйомки безперервно до її завершення, та таким чином порушили принцип безперервності в момент часу з 03:01 год. по 03:32 год., отже 31 хв. відеозапису відсутні, відео датується 01.01.2008 о 02:58 год., а протокол складено 21.06.2021 о 02:27 год., при цьому ідентифікаційні дані технічного приладу, на який було здійснено відеозапис, що зазначені у протоколі (БК АА-00293), не співпадають з ідентифікаційними даними, що відображаються безпосередньо на відеозаписі (DSL_0000293_00293). Тому апелянт вважає, що суд не може взяти до уваги такий відеозапис, а в разі проведення огляду водія на стан сп`яніння, який відбувається без присутності свідків, із застосуванням відеозапису, то такий повинен бути проведений із застосуванням максимально якісної фіксації подій. Усупереч викладеному, на думку апелянта, працівники поліції не дотрималися порядку фіксації виконання своїх службових обов`язків, та не надали суду зафіксованих на відеозапис обставин, які б не викликали жодних сумнівів. Тому, як вказує адвокат, відсутність достовірних доказів про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тобто саме виконання функцій водія, виключають можливість притягнення останнього до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містять беззаперечних доказів факту керування останнім транспортним засобом з ознаками сп`яніння.

Апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення сфальсифікований, оскількичас затримання та складання протоколу не збігаються з подіями того дня за часом. Зазначене підтверджується самим протоколом, що складений працівником поліції. Так, о 02:15 год. ОСОБА_1 ще ніби то керував транспортним засобом. Після зупинки його автомобіля, пояснення йому причини зупинки, перевірки ознак алкогольного сп`яніння, огляду з застосуванням приладу «Драгер», роздруківки чеків, оформлення Акту огляду та складення протоколу о 02:27 год. пройшло рівно 12 хвилин. На думку апелянта, поліцейський за цей час фізично не встиг би виконати вказані дії. Згідно відеозаписів, з моменту початку першого запису і до роздруківки чеків пройшло рівно 3 хвилини, другий запис починається через 31 хвилину з моменту, коли поліцейський забирає з патрульного автомобіля вже заповнений протокол і Акт огляду, а на 34 хвилині ОСОБА_1 підписує протокол і Акт огляду. Тому, як вважає апелянт, виходячи з відеозаписів, протокол повинен був бути оформлений через 37 хвилин після затримання, а саме о 02:52 год. а в результаті, протокол був оформлений заздалегідь, що є грубим порушенням КУпАП, Порядку і всіх інструкцій. Крім того, суддя першої інстанції взагалі не подивився другий запис, у якому є час підписання протоколу.

Апелянт звертає увагу, на те, що згідно рапорту поліцейського о 02:10 год. екіпаж тільки отримав виклик по лінії «102». Коли саме працівники поліції приїхали на адресу заявниці невідомо, як втім невідомо коли затримали ОСОБА_1 . Проте, другий екіпаж, який склав протокол, чомусь вказує час зупинки - 02:15 год. що є неможливо, та не зрозуміло, оскільки, екіпаж, який приїхав пізніше, ніяк не міг зафіксувати факт керування автомобілем о 02:15 год., тому що ОСОБА_1 вже було ніби то зупинено першим екіпажем. Цей факт, як вважає апелянт, також доводить фальсифікацію подій того дня. Крім того, якби ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані сп`яніння, як це зазначено поліцейськими, його б відсторонили від керування транспортним засобом, однак в матеріалах справи відсутні будь-які матеріали щодо цього, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейських з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені ст. 130 КУпАП, поліцейський тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, і про тимчасове затримання транспортного засобу робиться відповідний запис у протоколі. Всупереч цьому, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі.

Також адвокат в апеляційній скарзі посилається на невірні показники приладу Драгер, оскільки одиниці вимірювань масової концентрації етанолу «мг/л» на дисплеї відображаються у вигляді «mg/L», а в роздруківці чеку зазначено 2,20%, всупереч Інструкції про порядок виявлення водіїв, які керують автомобілем у нетверезому стані, де зазначено, що водій вважається нетверезим лише в тому випадку, якщо норма вмісту алкоголю в крові у нього перевищує 0,2 проміле. Ні в роздруківці «Драгера», ні в протоколі і в Акті огляду не має вказівок на проміле. Крім того, в роздруківці тесту Драгер вказана температура навколишнього середовища +30С. Разом з цим, згідно даних Sinoptik.ua та Gismeteo температура повітря 21.06.2021 становила +20-21 С, вказане свідчить про невідповідність температурних параметрів самого тесту «Драгер», та ставить під сумнів його показники, що вплинуло на достовірність наведених в тесті даних. Крім того, дату повірки приладу взагалі не можливо розпізнати, а тому показання Драгеру, як вважає апелянт, не можливо визнати допустимим доказом. Будь яких інших доказів провини ОСОБА_1 , у тому числі медичних висновків, працівниками поліції не зібрано та не надано суду.

Крім того, як зазначив апелянт, результати огляду повинні зазначатися в Акті огляду, який складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у працівника поліції, всупереч цьому ОСОБА_1 його примірник не надався, акт огляду не містить дати його складання, та він не вказаний у протоколі.

Також апелянт зазначає, що якщо огляд проводиться поліцейськими, то перед проведенням огляду на стан сп`яніння останній інформує особу, яка підлягає огляду, про порядок застосування спеціального технічного засобу, даний огляд проводиться не пізніше 2 годин, а на відеозапису не можливо встановити, скільки часу пройшло з моменту нібито зупинки ОСОБА_1 і огляду на стан сп`яніння, оскільки на відеозаписі неправильно виставлені дата і час.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та адвоката Багратіоні Д.Г., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Відповідно до п.п. 1, 7, 10 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу 1 цієї інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу проведеного поліцейським зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

І як передбачає п. 7 розділу 2 вищезазначеної Інструкції, лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та вищенаведених в даній постанові доказів вбачається повне дотримання працівниками поліції вимог інструкції щодо проведення огляду на стан сп`яніння з використанням технічних засобів.

Порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9. «а» ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, в стані алкогольного сп`яніння, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ №136607 від 21 червня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , 21.06.2021 року о 02 год. 15 хв. по вул. Ціолковського, 6, керував т/з «Дача» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager» БК, серія АА - 00293, результат тесту склав 2,20‰, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.

Зазначений протокол підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і який підписав протокол без будь - яких застережень, зазначивши в своїх поясненнях що згоден з ним.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються результатами проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, здійсненого працівниками поліції на місці зупинки, з використанням спеціального технічного засобу «Drager» 6820, а саме тестом, цифровий показник якого становить 2,20 ‰ (при дозволених не більше 0,2 ‰) (а.с.2).

Зазначений результат огляду зафіксовано й в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, який ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом погодившись з результатами такого огляду. Будь-яких зауважень щодо результату тесту ОСОБА_1 не висловлював і в протоколі чи акті огляду не зазначив.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність письмових доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії водія ОСОБА_1 , які полягають у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням п. 2.9. «а» ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність. Більш того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, то вони є необґрунтованими, оскільки як вбачається з оскаржуваної постанови, вона містить дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання; опис обставин, установлених під час розгляду справи, в ній зазначено нормативний акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу , тобто всі необхідні відомості, передбачені ст. 283 КУпАП. При цьому не зазначення в постанові порядку сплати штрафу та правових наслідків невиконання адміністративного стягнення, не може свідчити про її незаконність та впливати на правильність постановленого рішення.

Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП містить кілька окремих (самостійних) складів адміністративних правопорушень, які відрізняються за об`єктивною стороною (зовнішнім проявом). Зокрема, правопорушення, яке полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння, є відмінним від правопорушення, яке полягає в ухиленні осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Отже, предмет доказування у справі про адміністративне правопорушення відрізняється залежно від того, за вчинення якого саме порушення складено протокол про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серія ААБ №136607 від 21 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 складено за ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому доводи апеляційної скарги адвоката щодо не зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки зазначення таких ознак фіксується в протоколі у разі ухилення особи від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на не роз`яснення працівниками поліції процесуальних прав ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, і спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ №136607 від 21 червня 2021 рокувідповідно до якого ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст.268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, про що він засвідчив своїм підписом у протоколі (а.с.1). Окрім того, згідно даного протоколу, ОСОБА_1 , в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто вказав про те, що згодний з даним протоколом, а тому доводи апеляційної скарги про те, що підписання протоколу ОСОБА_1 , не свідчить про його згоду зі змістом протоколу є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги адвоката про те, що ОСОБА_1 не усвідомлював того, що на нього складають протокол за керування транспортним засобом в стані сп`яніння і вважав що його притягають до адміністративної відповідальності за перебування в нетверезому стані та порушення тиші, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який було переглянуто в судовому засіданні, і відповідно до якого, працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 не лише статтю, яка ставиться йому у провину, а й об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме, те, що його притягують до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а лише перебував біля нього, спростовуються поясненнями самого ОСОБА_1 , який повідомив працівникам поліції, що лише перегнав автомобіль на стоянку, що підтверджується відеозаписом нагрудної відеокамериполіцейського. При цьому, не зазначення в рапорті номеру будинку, біля якого був припаркований автомобіль ОСОБА_1 , жодним чином не спростовує керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, проти якого сам ОСОБА_1 не заперечував.

Твердження апелянта про невиконання працівниками патрульної поліції вимог ст. 266 КУпАП щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом жодним чином не спростовує його вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а лише свідчить про неналежне в цій частині виконання уповноваженими особами патрульної поліції своїх обов`язків.

Що стосується посилань апелянта на те, що відеозапис з нагрудноїкамери поліцейського не міг бути взятий до уваги судом, оскільки запис переривається, не містить часу та дати зйомки, а безпосередньо відображені ідентифікаційні дані на відеозаписі не співпадають з такими даними зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення, то колегія суддів зауважує, що після активації нагрудної відеокамери працівником поліції було уточнена дату зйомки, все спілкування з ОСОБА_1 , в тому числі проходження ним огляду за допомогою спеціального технічного засобу було записано безперервно, так само, безперервно було здійснено запис і після складання працівниками поліції протоколу, роз`яснення ОСОБА_1 його прав, об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, яку йому ставлять у провину, з якою ОСОБА_1 погодився та підписав протокол без будь-яких зауважень, а не зазначення в протоколі перших цифр ідентифікаційних даних відображених на відеозаписі, жодним чином не можуть свідчити про неналежність та недопустимість такого відеозапису. Окрім того, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, даний відеозапис містить час зйомки, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги захисника з приводу неможливості встановити скільки часу пройшло з моменту зупинки ОСОБА_1 і його огляду на стан сп`яніння.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника про те, що ні в чеку-роздруківці приладу «Drager», ні в протоколі, ні в Акті огляду не має вказівок на проміле, а зазначено символ % , оскільки надані, працівником поліції на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП матеріали, в тому числі і ті на які посилається захисник, містять дані про те, що вміст алкоголю в крові у ОСОБА_2 складає 2,20 ‰ (проміле). Також, в наявному в матеріалах справи чеку-роздруківці приладу «Drager» міститься дата його калібрування, а тому ставити під сумнів показники приладу «Drager» не має.

Не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови і незгода апелянта з часом за який працівники поліції прибули за викликом для перевірки інформації щодо перебування особи, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також з часом за який працівники поліції провели огляд особи на стан сп`яніння та склали протокол, оскільки така незгода апелянта є його припущенням та жодним чином не спростовує вину ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Аналізуючи все вищенаведене, неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова Голосіївського районного суду м.Києва від 30.08.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Багратіоні Д.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 -залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2021, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал