Провадження № 33/4820/583/21
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Федорова Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Мартиненка В.С., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гаврилюка Сергія Олексійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гаврилюка Сергія Олексійовича на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 грн. судового збору.

За постановою суду, 15 червня 2021 року о 02 год. 41 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI A3», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Кам`янецька, 132 у м. Хмельницький з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «ALCOTEST DARBL0929» та проведення огляду у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В поданій апеляційній скарзі захисник Гаврилюк С.О. просив постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанову вважає незаконною.

Зазначає, що наявні у матеріалах справи докази не можуть бути покладені в основу доведеності вини ОСОБА_1 , оскільки під час проведення його огляду на стан сп`яніння працівники поліції допустили ряд порушень, тому такий огляд є незаконним.

Зокрема, в матеріалах справи відсутнє направлення до медичного закладу для проведення огляду, що свідчить про те, що ОСОБА_1 на такий огляд не направлявся; перед проведенням огляду на стан сп`яніння працівники поліції не надали ОСОБА_1 сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку технічного приладу.

Протокол про адміністративне правопорушення є неналежним та недопустимим доказом, оскільки під час складання такого працівники поліції порушили вимоги п.п. 7, 9 роздіду ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, у фабулі обвинувачення не вказано прізвище особи, яка керувала транспортним засобом; а також порушили вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки не роз`яснили ОСОБА_1 його прав та обов`язків.

Відеозапис, наявний в матеріалах справи, є також недопустимим доказом, оскільки містить лише фрагменти події, що суперечить вимогам наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100.

Разом з тим, суд допустив неповноту розгляду справи, оскільки: не допитав поліцейських; не врахував заяву ОСОБА_1 від 19.07.2021 року про поважність причин неявки до суду, де він вказав, що зазначеного правопорушення не вчиняв.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності адвоката Гаврилюка С.О. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши її доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Хоча ОСОБА_1 винним себе не визнав, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 301953 від 15 червня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 вказаного дня о 02 год. 41 хв. по вул. Кам`янецька, 132 у м. Хмельницький керував транспортним засобом марки «AUDI A3», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «ALCOTEST DARBL0929» та проведення огляду у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- відеозапису події, якими підтверджується, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI A3», д.н.з. НОМЕР_1 . Під час його зупинки в ході розмови працівники поліції виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з цим запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Однак, на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі ОСОБА_1 не погоджувався, повторюючи (близько 20 разів) одну і ту ж фразу «…я не за кермом, я автомобілем не керував…». А тому, працівники поліції правильно розцінили таку поведінку ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с. 3).

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_2 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, на увагу не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.

Посилання захисника на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на медичний огляд на увагу суду не заслуговує, оскільки форма направлення на огляд водія в додатку 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, заповнюється лише у випадку направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я. Однак, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з даних відеозапису події, ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився, в тому числі і в медичному закладі. За таких умов, підстав для складання направлення до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння у поліцейських не було.

Твердження про те, що працівники поліції під час огляду ОСОБА_1 не надали йому документи на технічний прилад є безпідставними, враховуючи таке.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Отже, вказані апелянтом документи на технічний засіб «Драгер» могли бути надані лише на вимогу особи, яка підлягала огляду на стан сп`яніння.

Із відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 не заявляв жодних клопотань щодо надання документів на спеціальний технічний засіб «Драгер» під час його огляду на стан сп`яніння.

За відсутності вимоги ОСОБА_1 про надання документів на технічний прилад «Драгер» у працівників поліції не було підстав для їх надання останньому.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає порушень під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Доводи про те, що на місці події під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейський не роз`яснював ОСОБА_1 його прав, чим порушив його право на захист, спростовуються змістом самого протоколу серії ДПР18 № 301953, де зазначено, що «громадянину ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП…».

Посилання на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки у фабулі обвинувачення не вказано прізвище особи, яка керувала транспортним засобом, що суперечить вимогам п.п. 7, 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, згідно з п. 7 зазначеної Інструкції не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Відповідно до п. 9 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «місце складання протоколу» - населений пункт або географічна точка; у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол (повністю, без скорочень); у графі «склав цей протокол про те, що громадянин(ка)» - прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (повністю, без скорочень); у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла)); у графі «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» - інформація щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності впродовж року (за наявності); у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол); у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

Як вбачається із наявного у матеріалах справи протоколу серії ДПР18 № 301953, у такому відсутні наведені порушення, зокрема: відсутні закреслення чи виправлення, заповнені усі графи протоколу.

Разом з тим, слід зазначити що даний протокол складено щодо водія ОСОБА_1 , останній отримав копію такого, про що розписався особисто у графі «зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені дані - правильні». Будь-які зауваження чи заперечення до протоколу у матеріалах справи відсутні.

Отже, порушень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 301953 від 15 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено, а тому такий є належним та допустимим доказом у справі.

Що стосується недопустимості відеозапису події як доказу винуватості ОСОБА_1 , оскільки такий записаний не безперервно, то такі твердження не заслуговують на увагу суду.

Так, згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Як вбачається із диску, який наданий працівниками поліції, на такому зафіксовані відеозаписи із різних технічних пристроїв, які взаємодоповнюють один одного та в сукупності підтверджують обставини справи.

Із відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 , особа якого, зафіксована на відеозаписі та співпадає із його фото із копії паспорта, які наявні у матеріалах справи, працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Однак останній пройти такий не погоджувався.

Даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

Отже, відеозапис події є належним та допустимим доказом. А тому, місцевий суд обґрунтовано поклав такий в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта щодо неповноти судового розгляду, оскільки суд не допитав працівників поліції, та не врахував заяву ОСОБА_1 про те, що інкримінованого правопорушення він не вчиняв, апеляційний суд до уваги не бере.

Так, згідно з вимогами ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що такі є достатніми та необхідними для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гаврилюка Сергія Олексійовича без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.