Справа № 314/5227/21
Провадження № 3/314/1473/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2021 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі судді Мануйлової Н. Ю., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи: ТОВ «ЯГК», посада: заступник директора, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 317133 від 16.11.2021, ОСОБА_1 16.11.2021 о 17-15 год. на автодорозі від Н15 до смт. Кам`яне, будучи учасником ДТП, керуючи автомобілем КІА державний номер НОМЕР_2 , залишив місце пригоди.

Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп. а п. 2.10 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що після того, як відчув удар з правого боку свого автомобіля, вийшов з транспортного засобу та побачив чоловіка, який лежав на узбіччі з вкритим кров`ю обличчям. Після цього одразу посадив потерпілого до свого автомобіля та відвіз його до КНП «Вільнянська багатопрофільна лікарня» ВМР для надання останньому медичної допомоги. Пояснив, що умислу на порушення Правил дорожнього руху щодо залишення місця ДТП у нього не було, діяв з метою збереження життя та здоров`я потерпілого.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суддя прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статей10,11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду № 686/5225/17 від 21.12.2018.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні,

Згідно пп. «а» п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні (формальний склад).

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , водій ОСОБА_1 залишив місце ДТП, яке відбулося 16.11.2021, з метою доставки ОСОБА_2 у медичний заклад, оскільки в результаті ДТП останній отримав тілесні пошкодження, а відтак такі дії суд розцінює як дії, вчинені в стані крайньої необхідності, оскільки ОСОБА_1 уникав більшої небезпеки для життя та здоров`я потерпілого.

Беручи до уваги, що небезпека за викладених вище обставин була дійсною та не могла бути усунута іншими засобами, суд робить висновок, що водій ОСОБА_1 відповідно до ст. 17 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності.

Отже, ураховуючи сукупність доказів та встановлених у справі обставин, суд робить висновок про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП та закриття провадження у справі у зв`язку із вчиненням особою дії в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст.ст., 17, 247, 283-287 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 122-4 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії особою у стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя Н. Ю. Мануйлова

06.12.2021