Справа № 307/1554/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
07.09.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 липня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий у АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, фізична особа-підприємець, здійснює господарську діяльність на «АЗС» за адресою: АДРЕСА_2 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, податковий номер платника податків НОМЕР_1 ,
визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП адміністративного правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85, 00 (Вісімдесят п`ять гривень 00 копійок) гривень та у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 (Сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень із конфіскацією сировини та грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.
Конфісковано реалізовану сировину - 12,15 літрів дизельного палива та грошові кошти, одержані внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення в сумі 200,47 (Двісті гривень 47 копійок) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420, 40 гривень (Чотириста двадцять грн. 40 коп.).
Згідно постанови, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, здійснюючи господарську діяльність на «АЗС», розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , 13 травня 2020 року о 12 год. 30 хв. не провів розрахункову операцію через реєстратор розрахункових операцій та не видав розрахункового документу встановленого взірця при реалізації за готівкові кошти 12,15 літрів дизельного палива за ціною 16,50 гривень за один літр на загальну суму 200,47 гривень, чим порушив порядок проведення розрахунків та ведення обліку товарних запасів з місцем їх реалізації, не виконавши вимоги передбачені п. 1, п. 2, п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», чим порушив вимоги передбачені ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Окрім того, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, здійснював господарську діяльність без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, а саме, на «АЗС», розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема, 13 травня 2020 року о 12 год. 30 хв. реалізував за готівкові кошти 12,15 літрів дизельного палива за ціною 16,50 гривень за один літр на загальну суму 200,47 гривень, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, що призвело до порушення вимог передбачених ч. 20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/91-ВР (із змінами та доповненнями) внесеними Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», чим порушив вимоги передбачені ч. 1 ст. 164 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що податковий орган дійшов висновку, що особа на ім`я « ОСОБА_2 » здійснила продаж дизельного пального без видачі чеку РРО, однак при цьому дана особа на ім`я « ОСОБА_2 » не є ФОП ОСОБА_1 , який не здійснює будь-якої реалізації пального третім особам, а тому не був зобов`язаний реєструвати РРО. Стверджує, що ФОП ОСОБА_1 здійснює, зокрема такі види діяльності: - код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); - код КВЕД 52.24 Транспортне обладнання вантажів; - код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів тощо. Також вказує на те, що перевіряючий орган при проведенні перевірки не вимагав первинні документи, які б підтверджували облік товарних запасів ФОП ОСОБА_1 та не надавав відповідних запитів про надання документів у порядку визначеному ПК України. Вказує і на те, що у ФОП ОСОБА_1 наявна ліцензія на право зберігання пального від 31.10.2019 із зазначеною адресою зберігання АДРЕСА_2 , що отримує ПММ за видатковими накладними від ТОВ «Петра Вест», докази чого надаються до даних пояснень. Посилається і на те, що, розглянувши справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків суд першої інстанції не виконав вимоги передбачені п. п. 2,3 ч. 1 ст. 278 КУпАП, не перевірив фактичні обставини справи та формально підійшов до вивчення матеріалів справи, а решта зібраних доказів у справі, а саме акт фактичної перевірки не може бути предметом оскарження у розумінні ПК України, але жодним чином не може вважатись підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Просить постанову скасувати, постановити нову, якою провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа розглядається за відсутності особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, із огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 надіслано відповідно до вимог закону.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколами про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 155-1, ч. 1 ст. 164 КУпАП,- є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цих адміністративних правопорушень.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 96/05-05 від 22 травня 2020 року, під час проведення фактичної перевірки головним державним ревізором-інспектором ГУ Державної податкової служби в Закарпатській області Свидою В. В. встановлено, що ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець, який здійснює господарську діяльність на «АЗС», розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , 13 травня 2020 року, о 12 год 30 хв, не провів розрахункову операцію через реєстратор розрахункових операцій та не видав розрахункового документу при реалізації за готівкові кошти 12,15 літрів дизельного палива за ціною 16,50 гривень за один літр на загальну суму 200,47 гривень. Зміст протоколу свідчить про те, що від надання будь-яких пояснень ОСОБА_1 відмовився, у тому числі і від підписання протоколу та отримання його копії.
Вищевказані обставини підтверджуються актом (довідкою) фактичної перевірки № 000345 від 22 травня 2020 року та актом відмови платника податків (його представника або особи, яка фактично проводить розрахункові операції) від підписання акта (довідки) про результати фактичної перевірки від 22 травня 2020 року та копіями фотокарток реалізації пального вроздріб на місці вчинення правопорушення.
Ліцензією на право зберігання пального р/н НОМЕР_2 від 31.10.2019, видана фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 , підтверджено, що термін її дії з 31.10.2019 до 31.10.2024.
Згідно зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення № 97/05-05 від 22 травня 2020 року, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем та здійснюючи господарську діяльність на «АЗС», розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , 13 травня 2020 року, о 12 год 30 хв, реалізував за готівкові кошти 12,15 літрів дизельного палива за ціною 16,50 гривень за один літр на загальну суму 200,47 гривень без ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Вказані обставини підтверджуються актом (довідкою) фактичної перевірки № 000345 від 22 травня 2020 року та актом відмови платника податків (його представника або особи, яка фактично проводить розрахункові операції) від підписання акта (довідки) про результати фактичної перевірки від 22 травня 2020 року, а також доданими до матеріалів справи копіями фотокарток реалізації пального вроздріб на місці вчинення правопорушення.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбачених ч. 1 ст. 155 1, ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративних правопорушень.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження з огляду на таке.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних відомостей, які би давали підстави вважати, що головний державний ревізор інспектор Свида В. В. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 1 ст. 155 1, ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративних правопорушень; що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази й на такі не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний головний державний ревізор інспектор Свида В. В. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Зазначена норма є бланкетною, що вимагає встановлення не тільки факту вчинення певного діяння, а також встановлення факту порушення цим діянням певних положень закону (або підзаконного акту), з посиланням на цей закон (або підзаконний акт). Суб`єктом відповідальності у цьому випадку є суб`єкт господарювання.
Відповідно до ч. 1 ст.128 ГКУ громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, докази, що містяться у справі свідчать про те, що останній займався зберіганням та реалізацією паливно-мастильних матеріалів та отримував прибуток від реалізації цих матеріалів.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що відповідно до змісту акту фактичної перевірки, продаж дизельного пального здійснила особа на ім`я ОСОБА_2 , відомості про якого взагалі відсутні у протоколах про адміністративне правопорушення, що на думку апелянта свідчить про суттєві порушення під час складання протоколів, які, на переконання ОСОБА_1 , по-суті не можуть слугувати належними доказами у справі. На переконання апеляційного суду, протоколи про адміністративне правопорушення оформлені з чітким дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, відтак ці твердження апелянта не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції доводи апелянта в тій частині, де йдеться про те, що у ФОП ОСОБА_1 є відповідна ліцензія на право зберігання пального і він отримує паливно-мастильні матеріали від ТОВ «Петра Вест».
Відхиляючи вищевказані доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» № 481/95-ВР, ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628 внесено зміни до Закону України від «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», відповідно до якого з 01 липня 2019 року запроваджується ліцензування діяльності усіх суб`єктів господарювання, які здійснюють виробництво, зберігання, оптову та роздрібну торгівлю пальним.
Відповідно ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років.
Відповідно до ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Апеляційний суд вважає, що відповідно до матеріалів справи, особою, уповноваженою на складання протоколу, було виявлено вчинення адміністративного правопорушення, а саме: факт реалізації без відповідної ліцензії роздрібної торгівлі пальним на АЗС, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що на момент складання протоколу належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 . З матеріалів справи убачається, під час реалізації пального на АЗС, де провадить господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , ані ліцензія на роздрібну торгівлю пальним, ані її копія не були надані інспектору під час перевірки. Тому, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і спростовуються наведеним вище, при цьому, суд визнає їх такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Погоджується апеляційний суд і з висновками суду першої інстанції щодо того, що оскарження ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень від 16 червня 2020 року не звільняє останнього від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Так, статтею 61 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому, нормою прямої дії встановлено заборону на притягнення двічі до одного виду юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Однак, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не було притягнуто двічі до одного виду юридичної відповідальності, оскільки адміністративна відповідальність та фінансово-економічна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, а тому доводи ОСОБА_1 про подвійне притягнення його до юридичної відповідальності є безпідставними.
Окрім того, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі підтверджується також сукупністю вищенаведених доказів. Судом першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким дана належна правова оцінка, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, ч. 1 ст. 155-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Зокрема, такий порядок встановлено п. п. 1, 11, 12 ст. 3 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР, якими визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів; проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості; вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Відповідно до акту фактичної перевірки № 000345 від 22.05.2020 та протоколу про адміністративне правопорушення №96/05-05 від 22.05.2020, за результатами фактичної перевірки були виявлені порушення, а саме: ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, здійснюючи господарську діяльність на «АЗС», розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , 13 травня 2020 року, о 12 год 30 хв, не провів розрахункову операцію через реєстратор розрахункових операцій та не видав розрахункового документу встановленого взірця при реалізації за готівкові кошти 12,15 літрів дизельного палива за ціною 16,50 гривень за один літр на загальну суму 200,47 гривень, чим порушив порядок проведення розрахунків та ведення обліку товарних запасів з місцем їх реалізації, не виконавши п. 1, п. 2, п. 12 ст. 3Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», чим порушив ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Апеляційний суд визнає правильними висновки суду першої інстанції про те, що у справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують факт порушення ФОП ОСОБА_1 п. 1, п. 2, п. 12 ст. 3Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.
Отже, на підставі вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що податковий орган дійшов висновку, що особа на ім`я « ОСОБА_2 » здійснила продаж дизельного пального без видачі чеку РРО, однак, при цьому, особа на ім`я « ОСОБА_2 » не є ФОП ОСОБА_1 , який не здійснює реалізацію пального третім особам, а тому не був зобов`язаний реєструвати РРО, - апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами та не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Не слугують підставами для скасування оскаржуваної постанови і доводи апелянта про те, що при проведенні перевірки, уповноважений орган не вимагав первинні документи, які б підтверджували облік товарних запасів ФОП ОСОБА_1 та не надавав відповідних запитів про надання документів в порядку визначеному ПК України.
Враховуючи вещезазнаечне, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 155-1, ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративних правопорушень; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаних статтей, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а не з`явившись на розгляд справи, будучи належним чином повідомленим про час та місце її розгляду ОСОБА_1 позбавив себе можливості заявити у ході апеляційного розгляду обґрунтовані клопотання, у тому числі й про виклик свідків, витребування доказів, тощо, а також надати докази, які б підтверджували доводи апеляційної скарги та спростовували висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 155-1 КУпАП ОСОБА_1 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан