Справа № 128/1157/21
Провадження № 33/801/670/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., розглянувши в межах апеляційної скарги ОСОБА_1 , його захисника адвока-та Олійника Олександра Леонідовича на постанову судді Вінницького район-ного суду Вінницької області від 02 серпня 2021 року адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого го-ловою Фермерського господарства «Надлужанське - С», проживаючого за адре-сою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11 квітня 2021 року серії ДПР18 № 449552, складеного о 23.00 по вул. Тиврівське шосе у с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, уночі 11 квітня 2021 року о 22.40 годині у с. Лука-Мелешківська водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Toureg», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагували на промінь світла, мав мляву мову. Від проходження у встановленомупорядку медичного огляду у наркодиспансері на факт вживання наркотичних засобів водій відмо-вився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відпо-відальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністратив-ного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454,00 гривні судо-вого збору.

Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 , його захисник адвокат Олійник О. Л. оскаржують її в апеляційному порядку, просять поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки ані ОСОБА_1 , ані його захисник у судовому засіданні суду пер-шої інстанції участі не брали, а з повним текстом постанови ознайомилися ли-ше 13 серпня 2021 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Особи, які подали апеляційну скаргу, вважають оскаржувану постанову безпідставною, винесеною за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просять постанову суду від 02 серпня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з від-сутністю події та складу адміністративного правопорушення. Виклавши хроно-логію подій, що відбулися 11 квітня 2021 року, скаржники вказують, що ОСОБА_2 автомобілем не керував, за кермом перебувала його дружина. На ді-лянці дороги вул. Тиврівське шосе була здійснена вимушена зупинка через погане самопочуття ще одного пасажира - дитини. У подальшому дружина пе-ресіла на заднє сидіння, а за кермом був ОСОБА_1 . Рушивши з місця, за незрозумілих для водія причин автомобіль був зупинений працівниками поліції, які вимагали пред`явити документи. Надалі ОСОБА_1 був звинувачений у перебуванні у стані сп`яніння, йому запропонували проїхати до медичного за-кладу для проходження відповідного медичного огляду. У свою чергу ОСОБА_1 повідомив про бажання пройти огляд на місці зупинки, просив пред`явити копії документів на відповідний прилад. Почуваючи себе нормально, водій по-відомив поліцейським, що не може залишити дружину з дітьми уночі посеред дороги, надав поліцейським документи та вони склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначається про численні порушення, допущені полі-цейськими під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушен-ня. Так транспортний засіб вказаний невірно, адже зазначена взагалі неіснуюча модель. Перераховані у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння не відповіда-ють ознакам, визначеним законом, викладена поліцейським у протоколі суть адміністративного правопорушення, за твердженням скаржників, вказує на те, що ОСОБА_1 вживає наркотичні речовини, що не відповідає дійсності, та загалом є незрозумілим, у чому полягає суть правопорушення. Крім того, у по-рушення вимог статті 266 КУпАП ОСОБА_1 не був відсторонений від ке-рування транспортним засобом, обов`язкова відеофіксація під час документу-вання діяльності поліцейськими не здійснювалася.

Окремо особи, які подали апеляційну скаргу, вказують на те, що хоч ОСОБА_2 і заперечує факт керування автомобілем, але з підстави зупинки ні-бито за порушення пункту 19.1а Правил дорожнього руху він до відповідально-сті притягнутий не був. Порядок розгляду такої справи з винесенням відповід-ної постанови дотриманий не був, сам розгляд справи не здійснювався.

У скарзі звернуто увагу на порушення судом першої інстанції під час роз-гляду цієї справи вимог процесуального закону, ненадання оцінки поясненням ОСОБА_1 та узагалі зазначення абсолютно інших, нібито наданих ним, пояснень; підкреслено суперечливі показання допитаних поліцейських, та, зно-ву ж таки, зазначено про ознаки сп`яніння, які не передбачені чинним законо-давством.

Згідно норм статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністра-тивне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня її вине-сення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за зая-вою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлений органом, правомочним розглядати скаргу.

ОСОБА_1 , його захисник адвокат Олійник О. Л. у судове засідання апеляційного суду вдруге не з`явилися, про місце, день і час розгляду справи повідомлені в установленому порядку, про що свідчать належні докази, додані до матеріалів справи.

Адміністративна справа щодо ОСОБА_1 надійшла в апеляційний суд 18 серпня 2021 року, призначалася до розгляду на 01 вересня 2021 року, 16.00 годину, але за клопотаннями обох осіб учасників справи була розглядом відкла-дена на 15 вересня 2021 року,16.00 годину. Проте вдруге ОСОБА_1 та йо-го захисник подали суду заяви з клопотанням про відкладення розгляду справи за аналогічних першому клопотанню обставин: зайнятості адвоката в іншому судовому процесі та перебування ОСОБА_1 за межами України, почина-ючи з 15 вересня 2021 року ( перший раз неявка водія обґрунтовувалася його станом здоров`я ).

Розглянувши заяви осіб, які подали апеляційну скаргу, про повторне відкла-дення перегляду справи суд дійшов висновку про відсутність для цього закон-них підстав.

Згідно з частиною п`ятою статті 294 КУпАП апеляційний перегляд здійс-нюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Призначене у цій адміністративній справі перше судове засі-дання на 01 вересня 2021 року на задоволення клопотань було відкладене су-дом, зокрема і важливо, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя. Даючи оцінку повторно заявленим клопотанням про відкладен-ня розгляду справи, суд бере до уваги, що особі, притягнутій до адміністратив-ної відповідальності, вчасно було відомо про судове засідання 15 вересня 2021 року, однак ОСОБА_1 саме цієї дати згідно придбаного електронного бі-лета направився у Туреччину.

Розгляд справи у відсутність особи, яка притягнута до адміністративної від-повідальності, у даному випадку з огляду на фактичні обставини, що мають місце, не є порушенням її прав на доступ до правосуддя, оскільки такі аспекти цього права, як право звернення до суду з апеляційною скаргою, право розпоча-ти провадження та розгляд справи у розумні строки незалежним і неупередже-ним судом, створеним на підставі закону, апеляційним судом були дотримані. У свою чергу Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Однак, ці обме-ження не будуть сумісними з пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями ( рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33 ).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необ-хідність відмови у задоволенні заяв ОСОБА_1 , його захисника про від-кладення розгляду справи.

Ретельно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушен-ня щодо ОСОБА_1 , переглянувши її у межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання особи, притягнутої до адмі-ністративної відповідальності, захисника Олійника О. Л. про поновлення про-цесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького ра-йонного суду Вінницької області від 02 серпня 2021 року підлягає задоволен-ню, натомість апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинен-ні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а та-кож зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений до-водами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено не-правильне застосування норм матеріального права або порушення норм проце-суального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджу-валися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим час-тини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без за-доволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпові-дальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспорт-ним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засо-бом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан ал-когольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Беручи до уваги склад ад-міністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, обєктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншо-го спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння, а так само і ухилення осіб від прохо-дження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на ви-могу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або пере-бування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктів другого, четвертого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що зни-жують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутріш-ніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листо-пада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алко-гольного сп`яніння ( крім запаху алкоголю з порожнини рота ); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підви-щена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. Вказані ознаки наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 зазна-чені у протоколі про адміністративне правопорушення від 11 квітня 2021 року серії ДПР18 № 449552.

Відповідно до пунктів шостого, сьомого Розділу І вказаної вище Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспорт-ного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до за-стосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандар-том; лікарем закладу охорони здоров`я ( у сільській місцевості за відсутності лі-каря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеці-альну підготовку ). Разом з тим згідно пункту дванадцятого зазначеної Інструк-ції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті четвертому розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу для проходження медичного огляду до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з пунктом восьмим Порядку направлення водіїв транспортних засо-бів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотич-ного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвер-дженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння, дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів цієї адміністративної справи, зокрема, протоколу про адмініс-тративне правопорушення від 11 квітня 2021 року серії ДПР18 № 449552, скла-деного о 23.00 по вул. Тиврівське шосе у с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, цієї ночі 11 квітня 2021 року о 22.40 годині у с. Лука-Мелешківська водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Toureg», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотич-ного сп`яніння: зіниці очей не реагують на промінь світла, млява мова. Від про-ходження медичного огляду на факт вживання наркотичних засобів в нарко-диспансері водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністративне правопорушення додані акт огляду на стан сп`яніння з вико-ристанням спеціальних технічних засобів, з якого убачається, що у водія вияв-лені ознаки: млява мова, зіниці очей не реагують на світло, нестійка хода, але від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився. Також в матеріалах справи наявне направлення водія на огляд до Комунального підприємства «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» з метою виявлення стану сп`яніння, із зазначенням виявлених ознак сп`яніння. Крім того, додані письмо-ві пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яких слідує, що ОСОБА_5 у їх присутності категорично відмовився від проходження медич-ного огляду у медичному закладі ( наркодиспансері ) на стан наркотичного сп`яніння.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмі-ністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що виразилося у відмові від проходження у встановленому порядку ог-ляду на стан наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена. За наявних фактичних обставин, що мають місце, у діях ОСОБА_1 убачається склад адміністративного правопорушення, пе-редбаченого вказаною нормою матеріального права, оскільки він відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд у спеціалізованому медично-му закладі для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд дійшов висновку, що з викладеними в оскаржуваній поста-нові від 02 серпня 2021 року висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки вони є правильними, об`єктивними, справедливими, такими, що відпо-відають, узгоджуються з фактичними обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 не керував ав-томобілем, абсолютно спростовуються наступними поясненнями, зазначеними у самій апеляційній скарзі, про зворотне, де вказується, що дружина водія, яка, нібито, керувала спершу автомобілем пересіла на заднє сидіння через погане самопочуття дитини, яка також перебувала у автомобілі. Надалі рух продовжив саме ОСОБА_1 . Крім того, належить звернути увагу, що у наявних у про-токолі про адміністративне правопорушення поясненнях ОСОБА_1 влас-норучно вказав, що він «їхав додому». Відтак такі доводи скарги на увагу не заслуговують.

Оскаржуючи постанову судді суду першої інстанції Сандуляк О. П., його захисник Олійник О. Л. вказують на порушення правоохоронцями вимог закону щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, невідповід-ність змісту останнього нормам КУпАП, незрозумілість зазначення суті право-порушення, а також перерахування ознак сп`яніння, які не передбачені вимога-ми чинного законодавства.

Однак з такими доводами скарги погодитися абсолютно неможливо, адже зміст протоколу цілком відповідає вимогам статті 256 КУпАП, а також Інструк-ції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах по-ліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лис-топада 2015 року № 1376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941; він містить усі необхідні відомості. Немож-ливо заперечити, що вказані поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння, на противагу доводам апеля-ційної скарги, відповідають ознакам, визначеним у пункті четвертому розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алко-гольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здо-ров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Мініс-терстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, а певна їх конкретизація не змінює самої суті виявлених поліцейським ознак наркотич-ного сп`яніння та не може слугувати підставою для заперечення факту відмови ОСОБА_1 від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння.

На спростування доводів скарги слід також зазначити, що суть адміністра-тивного правопорушення викладена у протоколі досить чітко та зрозуміло, вка-зує саме на те, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та саме з цих підстав був складений протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення. Будь-якого іншого подвійного трактування суті протоколу бути не може.

Слід зауважити, що зі змісту апеляційної скарги жодним чином не убача-ється спростувань факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння; навпаки захисник Олійник О. Л. посилається на пояснення ОСОБА_1 , що останній не міг залишити дружину та дітей уно-чі в автомобілі на дорозі. Також за змістом протоколу у поясненнях самого ОСОБА_6 зазначено, що він «їхав додому, відмовився від проходження». Такі фактичні дані спростувати неможливо.

Щодо зазначення у протоколі неіснуючої моделі транспортного засобу, то суд зауважує, що апеляційна скарга узагалі містить радикально інше написання транспортного засобу, аніж те, яке вказане у протоколі. Відповідно апеляційна скарга у цій частині не може вважатися обґрунтованою.

Крім того, адвокат у скарзі цитує норми КУпАП, Інструкції щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння, однак при цьому він посилається на за-гальні правила виявлення ознак стану сп`яніння. Проте у даному випадку полі-цейським виявлені ознаки саме наркотичного сп`яніння, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, що в силу закону потребує проведення спеціальної процедури проведення огляду водія транспортного засобу на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі за направленням поліцейського.

Аргументи апеляційної скарги стосовно того, що відсутність відеозапису під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення є грубим порушенням вимог закону безпідставні. Обов`язок поліцейського вести відео-зйомку безперервно не є абсолютним. Відповідно до вимог пунктів п`ятого, восьмого Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський за певних умов має право відступити від цих вимог. Отже відсутність безперервного віде-озапису обставин події не спростовує висновки суду першої інстанції про вчи-нення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Належить звернути увагу на зміст статті 266 КУпАП, яка також визначає порядок застосування технічних засоби відеозапису або залучення свідків у разі неможливості застосування таких засобів.

Не можна визнати спроможними і доводи скарги стосовно необізнаності ОСОБА_1 у його правах, несвоєчасному роз`ясненні таких йому праців-никами поліції.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 256 КУпАП особа, яка притя-гається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і за-уваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також виклас-ти мотиви своєї відмови від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Будь-яких заперечень щодо дій працівників поліції від ОСОБА_1 при складанні 11 квітня 2021 року протоколу не надходило, даний протокол ним особисто підписаний, зі змісту цього протоколу убачається наявність відмітки про роз`яснення скаржнику його прав та обов`язків, передбачених статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП; доказів зворотного скаржником не надано.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про вико-нання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейсь-кого суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожний довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює пра-вил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішен-ня національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх ар-гументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи в цілому та загалом, та й кожний окремо не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді цієї ад-міністративної справи норм матеріального чи процесуального права. Доводи та мотиви осіб, котрі подали апеляційну скаргу, не спростовують правильний вис-новок судді суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постано-ви апеляційний суд визнає необґрунтованою та не знаходить законних підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національ-ного суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Євро-пейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), так і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтереса-ми суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання об-ґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

На підставі викладеного апеляційний суд не вбачає законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, обґрунтованої та справедливої постанови судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідаль-ності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 , його захиснику адвокату Олійнику Олександру Леонідовичу процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02 серпня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , його захисника адвоката Олійника Олександра Леонідовича залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02 серпня 2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко