ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1492/21 Справа № 932/5002/21 Суддя у 1-й інстанції - Марущак С. Л. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Пілігріма Петра Олександровича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

за участю захисника Пілігріма П.О.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2021 року, приблизно о 19 год. 01 хв., ОСОБА_2 , рухаючись в районі будинку 179 по пр-ту Богдана Хмельницького в м.Дніпро, керуючи транспортним засобом «Reno », д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone SDR 27», д/н НОМЕР_2 , відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Мотивуючи поважність причин пропуску строку, посилається на те, що суд не направляв повісток про виклик до суду, судовий розгляд проведений без учасників справи, копія оскарженої постанови також не направлялась адресатам, а ознайомлення з матеріалами справи відбулось 10.08.2021 року, тому апеляційна скарга подана в межах строків на апеляційне оскарження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, не керував ним, тому не був зобов`язаний проходити огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Зазначає, що між ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були працівникам овочевої бази на яку експедитував товар ОСОБА_1 , виникла сутичка через якість товару, з наслідками якої один із свідків викликав поліцію, вказавши причину сп`яніння водія, у зв`язку з чим ці свідки були упередженими. Крім того, вважає, що поліцейські порушили порядок проведення огляду на стан сп`яніння, передбачений відповідною інструкцією та постановою Кабінету Міністрів України, а саме, що останні не забезпечили проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Вважає, що суд першої інстанції допустив суттєві порушення вимог закону, що призвело до винесення незаконного рішення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, про час та дату апеляційного розгляду повідомленні належним чином, заяв про причини неявки або про відкладення судового засідання до апеляційного суду не надходили, захисник повідомив про можливість розгляду справи без його участі, що не перешкоджає проведення апеляційного розгляду без участі ОСОБА_1 , відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП.

Мотиви апеляційного суду.

Доводи захисника про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції розцінює, як обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню, а строк поновленню. При цьому, твердження захисника, що строк не пропущений, спростовується положеннями ч. 2 ст. 294 КУпАП, згідно з якими строк починає відлік з дня винесення постанови, а не з дня ознайомлення з матеріалами справи чи отримання копії постанови.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, які зводились до того, що ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, а огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився з порушенням інструкції та порядку, а саме не в закладі охорони здоров`я, апеляційний суд, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що зазначених вимог закону суд дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції. Так, вина повністю доведена протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 №131660; поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які пояснювали, що бачили, як ОСОБА_2 керував транспортним засобом та в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; згідно відеозапису, що міститься на диску та знаходиться в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив: «Я, ОСОБА_1 приехал на выгрузку, подъехал под рамку. Через время меня обвинили в том, что я был пьян». Будь-яких пояснень, що він не водій, а експедитор, останній не зазначав.

З відеозапису бодікамер патрульних поліцейських вбачається, що під час бесіди з працівниками поліції ОСОБА_1 стоїть на фоні вантажного автомобіля з відкритими дверями кабіни та не заперечував про те, що він керував транспортним засобом, а був обурений тільки тим, що працівники поліції його не зупиняли, проте висувають до нього вимоги.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом встановлений судом на підставі аналізу сукупності непрямих доказів, зокрема відеозаписом поліцейський на яких зафіксовані поведінка ОСОБА_1 та неодноразова зміна ним своїх пояснень та версій та поясненнями очевидців подій, які вказали саме на ОСОБА_1 як на водія транспортним засобом «Reno », д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone SDR 27», д/н НОМЕР_2 .

На відеозаписів також зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння, які давали підстави працівникам поліції висувати вимогу в порядку п. 2.5 ПДР на проведення огляду водія нга стан сп`яніння. Також зафіксована неодноразова зміна ОСОБА_1 своєї позиції щодо проходження або не проходження такого огляду.

Необґрунтованими є і доводи захисника про упередженість свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки їх пояснення узгоджуються з відеозаписом поліцейських і не має жодних об`єктивних даних для сумніву в їх достовірності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи зазначені положення закону, суд апеляційної інстанції вважає належними, допустимими та достовірними докази на які суд першої інстанції послався в оскарженій постанові і вважає їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 та постанова суду першої інстанції винесені, у зв`язку з відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто за порушення ним п. 2.5 ПДР України, а не за вчинення адміністративного правопорушення, яке полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тобто порушення п. 2.9 ПДР України, за яке також передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння... поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вищезазначені положення статті 266 КУпАП, кореспондуються з положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» (Далі Порядок), зокрема у пунктах 3 та 6, зазначено, що огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Аналогічні правила зазначені і в пунктах 6, 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1 452/735 від 09 листопада 2015 року (Далі Інструкція).

З вище викладеного слідує, що законом передбачені два порядки проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння: поліцейським з використанням технічних засобів і лікарем в закладі охорони здоров`я.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться в закладах охорони здоров`я в двох випадках, а саме: 1) у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; 2) у разі незгоди водія з його результатами, тобто результатами огляду, проведеного поліцейським.

Відмова водія від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, тобто від такого порядку його проведення, а не в розумінні місця відмови, утворює порушення пункту 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги захисника, що поліцейські мали забезпечити проведення огляду в закладі охорони здоров`я і тільки у випадку відмови водія в приміщенні медичного закладу, могли складати протокол за ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на вимогах закону та є власним, помилковим тлумаченням його положень, тому відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, всі обставини, які мають значення для даної категорії справи зафіксовані на відеозаписі, який узгоджується з іншими доказами, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правової оцінки цього доказу, який є достовірним, належним та допустимим.

Під час дослідження матеріалів справи, зокрема відеозаписів події правопорушення, апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. 266 КУпАП, Порядку та Інструкції, які мали б наслідок закриття провадження у справі.

Інші аргументи апеляційної скарги є формальними та такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки.

Отже, при розгляді справи порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника Пілігріма П.О. про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника Пілігріма П.О. залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Піскун