Справа № 299/677/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
15.09.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 ,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Виноградів Закарпатської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України, із середньою освітою, незаміжню, на утриманні має неповнолітню дитину, працює продавцем у магазині-кафе "Соломка", до адміністративної відповідальності не притягувалася, зі слів не судима,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Згідно з постановою, ОСОБА_1 , працюючи продавцем у магазині-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 15.01.2021, приблизно о 18 годині 00 хвилин допустила перебування в приміщенні магазину-кафе відвідувачів, які розпивали пиво, чим порушила правило щодо карантину людей, закріплене в підпункті 1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 року № 1236, згідно з положеннями якого на території України на період дії карантину (відповідно до пункту 1 Постанови карантин було встановлено на території України з 19.12.2020 року до 28.02.2021 року) додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 2 цієї постанови, в період з 00 годин 00 хвилин 08.01.2021 року до 00 годин 00 хвилин 25.01.2021, забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень, замовлень на виніс та закладів громадського харчування в аеропортах. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, - порушення правил щодо карантину людей.
В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує, що постанова є незаконною, необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Стверджує, що у постанові суддя вказала взаємовиключні обставини, зокрема на арк. 2 абз. 7, суддя зазначила: «…Отже, працівник суб`єкта господарювання продавець магазину кафе не виступає суб`єктом даного правопорушення», при цьому, вже у наступному абзаці вказує: «…Відтак, ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності». На думку апелянтки, суб`єктом вказаного правопорушення є не вона, а інша особа, оскільки апелянтка не власниця магазину, а лише продавець. Крім того, зазначає, у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано який саме пункт Постанови ОСОБА_1 порушила. Апелянтка вважає, що жодних належних доказів, які свідчать про її винуватість матеріали справи не містять. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити через відсутність у її діях складу та події адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні нею передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП (у редакції Закону № 530- 1Х від 17.03.2020 ) передбачена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими законодавчими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченим ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №000631 підтверджено, що 15.01.2021, приблизно 18 год 00 хв, ОСОБА_1 , будучи продавцем кафе-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », допустила перебування у приміщенні цього кафе магазину відвідувачів, які розпивали пиво, додатково на підлозі немає маркування дотримання дистанції, чим порушила п. 14 Постанови КМУ №1236. Як убачається з протоколу, ОСОБА_1 своїми підписами підтвердила, що з протоколом ознайомилась, копію його отримала.
Зміст пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свідчить про те, що відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відповідають фактичним обставинам справи. При цьому, ОСОБА_1 зазначила, що вказані порушення будуть усунені найближчим часом.
Вказані у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються і рапортом інспектора-чергового відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області від 16.01.2021 ОСОБА_2 про отримання 15.01.2021, о 18 год 29 хв, повідомлення зі служби 102 про надходження повідомлення від працівника поліції щодо того, що за адресою: АДРЕСА_2 , у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відсутні маркуючі стрічки.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Данко Д. В. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП; що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації вищевказаних документів, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано і на такі не посилалась ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом.
Стаття 44-3 КУпАП не визначає конкретних правил карантину, за порушення яких настає відповідальність, проте такі правила встановлюються відповідними актами законодавства. Санкція цієї статті передбачає накладення штрафу як на посадових осіб так і на громадян.
Ця норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми та є обов`язковими для виконання.
Зокрема таким актом є Постанова КМУ № 1236 (зі змінами та доповненнями) від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою встановлено, що на території України, на період дії карантину, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень, у тому числі на виніс та закладів громадського харчування в аеропортах.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", серед основних принципів профілактики інфекційних хвороб є дотримання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності.
У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні у порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів покладається, в тому числі, й на громадян.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за наведених в оскаржуваній постанові судді обставинах, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Посилаючись на п. п. 14 п. 2 Постанови КМУ № 1236 ОСОБА_1 вказує, що заборона здійснення діяльності стосується саме суб`єкта господарювання, яким ОСОБА_1 не являється. Ці доводи апеляційний суд визнає такими, що не спростовують висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що у своїх поясненнях під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 визнала факт перебування у приміщенні осіб, які розпивали пиво та відсутність маркувальних стрічок на підлозі, оскільки такі, за словами апелянтки, були стерті нею під час прибирання.
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи продавцем кафе - магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », добровільно допустила перебування у приміщенні кафе - магазину відвідувачів, які розпивали пиво, чим порушила правило щодо карантину людей, закріплене у Постанові КМУ № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", що підтверджується, окрім протоколу про адміністративне правопорушення і письмовими поясненнями ОСОБА_1 . Вказані обставини не заперечувались ОСОБА_1 у суді першої та апеляційної інстанцій. Тому, твердження апелянтки про те, що вона не є суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП не беруться до уваги, оскільки ОСОБА_1 мала всі можливості щодо неухильного виконання Постанови КМУ №1236, у тому числі звернутись до правоохоронних органів з приводу невиконання її вимог щодо дотримання правил карантину.
Апеляційний суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апелянтки про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі, оскільки його зміст не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (далі - Інструкція). Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на відсутність невідповідності протоколу приписам вищевказаної статті та Інструкції, оскільки у документі, окрім іншого, зазначені місце, час, суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд бере до уваги те, що сукупність доказів, які є належними та достатніми, підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Окрім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення підтвердила, що вказані обставини відповідають дійсності, жодних заперечень щодо змісту протоколу чи інших матеріалів справи не висловила, доказів, які свідчать про її невинуватість до апеляційної скарги не надала.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнана винною у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини вчиненого ОСОБА_1 діяння, характер вчиненого правопорушення, і застосував щодо ОСОБА_1 вид та розмір стягнення, яке передбачено санкцією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що хоча зміст пояснень ОСОБА_1 свідчить про порушення нею правил карантину, однак вона вказувала на те, що правопорушення не вчиняла, у скоєному не кається.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик та допит свідків, стороною захисту не заявлялось
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан