КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/21756/21

13 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ Ратнікової В.М.

при секретарі Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 0,2 розміру мінімальної заробітної плати судового збору, тобто, 454 грн. 00 коп. за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, 06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року та закрити адміністративне провадження.

У поданій апеляційній скарзі порушує питання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин оскільки повний текст оскаржуваної постанови було отримано 27 вересня 2021 року.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року, суд виходить із наступного.

За положенням ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно частини 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу- ст. 289 КУпАП.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначив, що повний текст оскаржуваної постанови було виготовлено 23 вересня 2021 року, він отримав копію постанови Святошинського районного суду м. Києва - 27 вересня 2021 року. Зазначає, що з незалежних від нього причин він не зміг скористатись своїм процесуальним правом на оскарження постанови у встановлений законом строк, оскільки відсутність повного тексту постанови унеможливило вчинення цих дій.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року була ухвалена 23 вересня 2021 року. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувана постанова була оприлюднена 27 вересня 2021 року.

З наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що копію постанови Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року було отримано ОСОБА_1 27 вересня 2021 року. Апеляційна скарга на вказану постанову була подана 06 жовтня 2021 року, тобто, в десятиденний строк з дня отримання повного тексту постанови Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року.

З огляду на зазначене, на думку суду, причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними та вважає необхідним поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м.Києва від 23 вересня 2021 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що мотивувальна частина постанови повинна містити встановлені судом обставини справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку доказів. Проте оскаржувана постанова лише відтворює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про суб`єктивізм суду першої інстанції та недотримання вимог ст.ст. 247,251,252,280,283,284 КУпАП України.

Вказує на те, що обставини справи не були перевірені судом і не отримали належної оцінки в оскаржуваній постанові, що свідчить про незабезпечення судом першої інстанції всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи. Вважає, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не була доведена належними та допустимими доказами.

15 листопада 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити без змін резолютивну частину оскаржуваної постанови та доповнити її мотивувальну частину.

Зазначає, що 19.09.2021 року стосовно кривдника ОСОБА_1 було видано тимчасовий заборонний припис . Вказаний заборонний припис він не оскаржував, а тому погодився з викладеною у приписі забороною йому з 20.00 годин 19.09.2021 року до 20-00 годин 20.09.2021 року в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ( ОСОБА_2 ). Проте, вказаний припис ОСОБА_1 порушив 20.09.2021 року, так як о 08 годині 40 хвилин, коли вона перебувала в санвузлі на першому поверсі квартири АДРЕСА_1 в домашній білизні, чистила зуби, зайшов в санвузол і почав її знімати на свій телефон, на її зауваження не реагував. Після цього ОСОБА_1 пройшов на кухню і став відкривати холодильник, мікрохвильову піч та інші меблі, знаючи що це її речі і продукти в них і продовжував все знімати на відео. Зазначала, що ОСОБА_1 є її колишнім чоловіком, з яким вони розлучені багато років, є сторонньою для неї людиною, а тому такі його дії є психологічним насильством з його боку, втручанням в її особисте життя, які він вчиняв, не дивлячись на наявність обмежувального припису. При цьому зазначала, що квартира АДРЕСА_1 була їх спільною частковою власністю, в подальшому вони кожен подарували свою 1/2 частку квартири двом своїм дочкам, але зареєстровані і проживають у даній квартирі. Реальне місце проживання ОСОБА_1 в даній квартирі знаходиться в добудованій окремій ізольованій квартирі на технічному 21 поверсі, в квартирі є два санвузли, проте ОСОБА_1 потрібно було спуститись саме на перший поверх квартири, де мешкає вона і зайти в той же санвузол, де була вона. Вважає, що такі дії ОСОБА_1 вчиняє з метою вчинення над нею психологічного насилля, порушуючи при цьому навіть тимчасовий заборонний припис .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сидоренко Ігор Олександрович повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. ОСОБА_1 заперечував проти обставин, викладених в протоколі, зазначив, що має право користуватись квартирою АДРЕСА_1 , в якій вони проживають разом з колишньою дружиною та дітьми. Повідомив, що в силу конфліктних відносин між сторонами та наявністю значної кількості судових проваджень, він вимушений постійно пересуватись по квартирі з включеною відеокамерою для того, щоб в подальшому доводити відсутність своєї вини. Заперечував, що цілеспрямовано знімав ОСОБА_2 на камеру телефону для її провокації, повідомив, що хотів скористуватись ванною кімнатою та випити чаю, проте ОСОБА_2 знову розпочала здійснювати психологічний тиск, у зв`язку з чим, він викликав поліцію. Надав суду матеріали відеозапису, зробленого ним 20.09.2021 року.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що ОСОБА_1 є винним у порушенні тимчасового заборонного припису, наголошувала, що саме ОСОБА_1 в порушенні вимог заборонного припису щодо контактування з нею у будь-який спосіб, розпочав її знімати в санвузлі, під час пересування по квартирі, навмисно провокував її, відчиняючи її холодильник, користуючись її мікрохвильовкою , тощо. Також повідомила про тривалі конфліктні відносини між ними, наявність значної кількості судових процесів. Наголошувала, що квартира, в якій вони проживають разом з ОСОБА_1 , належить їх дітям. При цьому, судовим рішенням визначено місце проживання дітей разом з матір`ю, відтак, вважає, що у ОСОБА_1 відсутні права на користування її майном. Наголошувала, що розпочала спілкування з ОСОБА_1 20.09.2021 року після його провокаційних дій. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено правильно і суд першої інстанції обгрунтовано притягнув його до відповідальності.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП , оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто, умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само у невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або у неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство, не виконала терміновий заборонний припис, який стосовно неї був винесений, або не повідомила уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно вимог п.1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

У відповідності до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2, ч. 3 статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Судом встановлено, що 19 вересня 2021 року відносно ОСОБА_1 було працівниками поліції було складено тимчасовий заборонний припис серія АА № 119035, відповідно до якого ОСОБА_1 було заборонено в будь - який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 протягом однієї доби з 20 години 00 хвилин 19 вересня 2021 року до 20 години 00 хвилин 20 вересня 2021 року.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 569193, складеного дільничним офіцером поліції Святошинського УП ГУ НП в м. Києві старшим лейтенантом поліції Романенко Катериною Вадимівною, 20 вересня 2021 року, о 08 годині 40 хвилин, гр. ОСОБА_1 вчинив порушення тимчасового заборонного припису про заборону контактувати в будь- який спосіб з ОСОБА_2 , який винесено 19 вересня 2021 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції обгрунтовано послався в постанові на те, що його вина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 569193, від 20 вересня 2021 року, даними термінового заборонного припису серії АА №119035 від 19.09.2021 року, даними рапорту оперативного чергового від 20.09.2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оглянутим в суді першої інстанції відеозаписом та прийшов до вірного висновку про те, що складна емоційна ситуація, в якій знаходяться ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наявність очевидних конфліктних відносин між ними, як між колишнім подружжям, проживання їх в одній квартирі, не може бути підставою для порушення заборон, викладених у терміновому заборонному приписі з урахуванням змісту та терміновості встановлених обмежень. Вчинення таких порушень термінового заборонного припису ОСОБА_1 є підставою для приятгнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З оглянутих у судовому засіданні апеляційного суду, наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відеозаписів, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 порушив тимчасовий заборонний припис від 19.09.2021 року, який забороняв йому в будь-який спосіб до 20-00 години 20.09.2021 року контактувати з ОСОБА_2 , так як він контактував та спілкувався з ОСОБА_2 в ванній кімнаті та на кухні квартири, знімав її на відео телефоном. При цьому, з урахування того, що квартира АДРЕСА_1 , де мешкають сторони, є трикімнатною, в ній є два санвузли, такого спілкування можна було уникнути.

Доводи апеляційної скарги про те, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови лише відтворює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про суб`єктивізм суду першої інстанції та недотримання вимог ст.ст. 247,251,252,280,283,284 КУпАП України, суд вважає безпідставними, оскільки в мотивувальній частині оскаржуваної постанови суд першої інстанції послався на встановлені обставини справи, досліджені докази, надав оцінку вказаним доказам, вказав норми матеріального та процесуального права, які ним були застосовані при прийнятті вказаного судового рішення. Апеляційна скарга не містить конкретних посилань на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, дослідженим доказам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що дійсні обставини справи не були встановлені та перевірені судом першої інстанції і не отримали належної оцінки в оскаржуваній постанові, що свідчить про незабезпечення всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають значення для справи, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані докази, надав їм вірну правову оцінку, застосував правильно норми матеріального та процесуального права та прийшов до законного і обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на вище викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і постанова Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: