Справа №487/5223/21
Провадження № 33/812/322/21
Категорія: статті122-4, 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Цюпи В.П., потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Лагоди А.А., у приміщенні цього суду 25 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення серії ААБ №147362 та ААБ №147363 від 23 липня 2021 р., які надійшли на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва, 21 липня 2021 р. о 12 год. 35 хв. в м. Миколаєві по вул. Защука в районі буд. №11 від вул. Фалеєвської в напрямку вул. Пушкінської водій ОСОБА_1 керував автомобілем RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_1 , був неуважний, не врахував дорожню обстановку, під час руху не вибрав безпечний боковий лівий інтервал та допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні ушкодження, чим завдано матеріальні збитки. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.3б, 13.1 ПДР України. Після цього, порушуючи вимоги п. 2.10 «а», залишив місце пригоди.

Згідно вказаних протоколів про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 кваліфіковані за статтями 122-4 та 124 КУпАП.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що у вчиненні ДТП він не винний, адже їхав у своїй смузі руху, яка була без перешкод та пошкоджень на дорожньому покритті, тому причин для виїзду із цієї смуги у нього не було. Зазначив, що саме ОСОБА_2 винний у ДТП, адже у його смузі руху був люк, який він намагався об`їхати та зачепив дзеркало його транспортного засобу, яке склалося, але коли він вийшов із автомобіля, щоб його поправити, побачив, що будь-які пошкодження на ньому відсутні, тому не вважав це дорожньо-транспортною пригодою і поїхав далі. У зв`язку з вищевикладеним, свою вину, щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, він не визнає. Свою вину, щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, він визнав.

Захисник Проскурякова О.С. пояснив ті ж обставини, на які вказала особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. Надав суду фотознімки та звернув увагу на те, що саме в смузі, по якій рухався ОСОБА_2 , є люк та просідання асфальту, тому вважає, що саме він винний у вчиненні ДТП. Просив не притягати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив суду, що рухався у смузі дорожнього руху повільно і коли побачив перешкоду, то зупинився, щоб транспортний засіб, за кермом якого був ОСОБА_1 , проїхав. Вказує на те, що дистанція для проїзду автомобіля ОСОБА_1 була достатньою, але він все ж таки зачепив дзеркало належного йому транспортного засобу, чим пошкодив його. Пояснив, що після вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ДТП, він не зупинившись проїхав далі. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 вимушений був звернутися до працівників патрульної поліції для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2021 р. справу про адміністративне правопорушення №487/5223/21, провадження №3/487/1675/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення №487/5224/21, провадження №3/487/1676/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП об`єднано в одне провадження та надано справам загальний номер справи 487/5223/21, провадження № 3/487/1675/21.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2021 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. в дохід держави.

Не погоджуючись з постановою суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП.

ОСОБА_1 вказує, що постанова є незаконною і необґрунтованою, а притягнення його до відповідальності за ст.124 КпАП України безпідставне.

Так, на думку апелянта, суд помилково зазначив у постанові про механічні ушкодження транспортного засобу ОСОБА_1 , оскільки його транспортний засіб їх не отримував. Також зауважує, що біля будинку №11 по вул. Защука пошкоджено асфальтове покриття у вигляді провалу та нерівності дороги. Покриття, яке є рівним (без пошкоджень, в ширину має 2 м 15 см, ширина дороги 6 м (6м - 2,15м = 3,85м)), та знаходиться на полосі зустрічного напрямку руху від напрямку руху, в якому він рухався. Це не дозволяє проїхати зазначений відрізок дороги безперешкодно для водіїв, які рухаються по вул. Защука від вул. Пушкінської в напрямку вул. Фалеєвської. Оскільки ОСОБА_1 рухався від вул. Фалеєвської в напрямку вул. Пушкінської, то непошкоджена частина дороги, а саме 2 м 15 см знаходилась у його смузі руху, що дозволяло йому безперешкодно проїхати цей відрізок шляху, оскільки ширина його автомобіля 2 м. Він рухався як найближче до правого краю проїзної частини, яка дозволяла йому безперешкодно проїхати відрізок дороги біля будинку №11 по вул. Защука, жодних причин для виїзду із своєї смуги, чи зміни напрямку руху в нього не було. Як встановлено судом, назустріч йому рухався транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який не зупинився та не пропустив його транспортний засіб, хоча на своїй смузі руху мав перешкоди. Відповідно до п.13.4 Правил дорожнього руху, якщо зустрічний проїзд утруднений, водій, на смузі руху якого є перешкода чи габарити транспортного засобу, яким він керує, заважають зустрічному руху, повинен дати дорогу. Вказане свідчить, що саме водій транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху іншим учасникам руху та допустив порушення правил дорожнього руху, зокрема пунктів 2.3 «Б», 10.1, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 не змінював напрямку руху та дорога в напрямку його руху не мала жодних перешкод, він не порушував правил дорожнього руху, не є винуватцем ДТП і не міг уникнути зіткнення з автомобілем, який рухався йому назустріч, різко змінивши напрямок руху, та виїхав на полосу зустрічного руху, по якій він рухався. Контактування відбулось дзеркалами. В його автомобілі зігнулось ліве дзеркало, він зупинився, поправив його, автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, проїхавши, також зупинився, з автомобіля VOLKSWAGEN ніхто не вийшов, ніяких претензій не пред`явив. Оскільки жодних пошкоджень на автомобілі ОСОБА_1 не було, він рухався далі.

Крім того, суддею безпідставно не прийнято до уваги, що схема ДТП складена невірно та з порушенням вимог Наказу МВС України №1395 » від 07 листопада 2015 р. «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». В схемі ДТП не зазначено наявність перешкод для руху транспорту, не визначено розмірів наявної перешкоди та її розміщення, не визначено належним чином місце контактування транспортних засобів. Схема ДТП не містить жодного сліду та предмету, що стосується пригоди (осип скла від пошкодження автомобілю). А осип скла повинен бути, оскільки потерпілий стверджує, про пошкоджено дзеркало автомобіля. Вказане позбавляє можливості встановити дійсне місце зіткнення транспортних засобів, та встановити, на якій половині дороги відбулось контактування транспортних засобів. До того ж, апелянт вказує, що в постанові судом не зазначено підстав, на яких суд відхилив його заперечення та дійшов висновку про відсутність неправильності та неточності в складеній схемі ДТП, хоча повинен був навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_2 , який просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності, й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм не були в повній мірі дотримані суддею суду першої інстанції.

Так, ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, що підтверджується, наявними у справі доказами.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції частково, враховуюче наступне.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень статей 124, 122-4 КУпАП, відповідальність за якими поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, а також адміністративний арешт дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень статей 280, 251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Так, згідно із протоколами від 23 липня 2021 р. про адміністративні правопорушення серії ААБ №147362 та ААБ №147363 ОСОБА_1 інкримінується порушення пунктів 2.3. «б», 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - Правила), які призвели до вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки 21 липня 2021 р. о 12 год. 35 хв. в м. Миколаєві по вул. Защука в районі буд. №11 від вул. Фалеєвської в напрямку вул. Пушкінської водій ОСОБА_1 керував автомобілем RENAULT MASTER д.н.з. НОМЕР_1 , був не уважний, не врахував дорожню обстановку, під час руху не вибрав безпечний боковий лівий інтервал та допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим завдано матеріальні збитки. Після цього, порушуючи вимоги п. 2.10 «а», ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди

Відповідно до вимог: пункту 2.3 «б» Правил - водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; пункту 13.1 Правил - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; пункту 2.10 «а» Правил - у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд вважав доведеним вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, що підтверджено наявними у справі доказами, як то протоколом про адміністративні правопорушення серії ААБ №147362, схемою дорожньотранспортної пригоди, поясненнями ОСОБА_2 .

Не погодившись з таким, водій ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наполягає на тому, що дорожньо-транспортна пригода за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 23 липня 2021 року, а саме - зіткнення автомобіля RENAULT MASTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , сталася не з його вини, а з вини водія ОСОБА_2 . Аналогічні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, викладені ним у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 147362 та у поясненнях працівнику поліції.

Апеляційний суд частково приймає такі доводи апелянта.

Відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення МВС України розроблена та затверджена наказом від 07 листопада 2015 року за № 1395 з реєстрацією в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/278853 Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція), недотримання норм якої дає підстави для висновку про недопустимість доказів на підтвердження обставин подій та доведеності вини особи у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

Відповідно до вказаної Інструкції схема місця дорожньо-транспортної пригоди - це графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками.

У розділі VIII зазначеної інструкції визначені особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП. Пунктом 4 зазначеного розділу інструкції передбачено, що на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти: ділянка дороги, на якій сталась ДТП; сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів; інші сліди та предмети, що стосуються пригоди; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; ширина тротуарів, узбіччя; розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; розташування дорожньої розмітки; розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху.

З матеріалів провадження вбачається, що рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було прийнято працівниками патрульної поліції без належного оформлення схеми ДТП, з`ясування фактичних обставин справи і механізму вчинення даної ДТП.

Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , та в додатках до нього не в повному обсязі висвітлені обставини ДТП.

Так, у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 147362, зображено розташування транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди, зазначено місце зіткнення з прив`язкою цих зображень до будинку № 11 по вул. Защука, а також виявлені у цього транспортного засобу пошкодження: ліве бокове дзеркало.

Однак, дана схема не містить інших об`єктивних даних, які б могли визначити координати місця зіткнення транспортних засобів та визначити, на смузі руху якого транспортного засобу (під керуванням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , чи ОСОБА_2 ) відбулося таке зіткнення, оскільки зазначені на схемі виміри від передньої та задньої вісі автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER до будинку №11 по вул. Защука та від місця зіткнення до цього будинку є недостатніми. Крім того, незважаючи на характер пошкодження транспортного засобу пошкодження дзеркала, всупереч вимог Інструкції у схемі не відображена наявність розсіювання уламків дзеркала, а також місце розташування та розміри пошкодження дорожнього покриття, яке стало супутньою причиною ДТП, наявність якого зафіксована в описовій частині схеми ДТП та про наявність якого зазначають у поясненнях обидва учасника дорожньо-транспортної пригоди.

Неналежне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, позбавило суд можливості об`єктивно встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та прийняти законне рішення.

Враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та матеріалах, долучених до нього, які були зібрані органом, який склав протокол, для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, на суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності. З огляду на зазначене без встановлення фактичних обставин події правопорушення, а також без приведення у відповідність з вимогами ст. 256 КУпАП протоколу про адміністративне правопорушення, суд був позбавлений можливості прийняти остаточне законне рішення по суті справи.

Проте, суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, належним чином не перевірив обставини, які підлягали обов`язковому з`ясуванню, наявні у справі про адміністративні правопорушення докази у сукупності належним чином не дослідив та не оцінив, в тому числі у відповідності до визначення стандарту доказування «поза розумним сумнівом» по аналогії з доказуванням вини в порядку кримінального судочинства.

Між тим, ані будь-який доказ, який є у справі окремо, ані наявні в адміністративній справі докази в їх сукупності не свідчать про те, що саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3 «б», 13.1 Правил відбулося зіткнення транспортних засобів, якими керував він та водій ОСОБА_2 .

Усунути ці недоліки під час апеляційного перегляду постанови судді районного суду шляхом вивчення наданих суду матеріалів справи, допитом учасників ДТП та інших доданих до справи матеріалів неможливо.

Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтями 251, 255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.

В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, що розглядається, в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 у справі щодо порушення ним вимог пунктів 2.3 «б», 13.1 Правил і як наслідок - зіткнення з автомобілем потерпілого не доведена поза розумним сумнівом, оскільки відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази як на підтримку такої версії, так і на спростування заперечень своєї вини

Тобто версія події, яка викладена у змісті протоколу про адміністративне правопорушення, особами, які уповноважені на його складання, не доведена за допомогою належних та допустимих доказів перед судом поза будь-яким розумним сумнівом.

Цим обставинам судом першої інстанції надана невірна оцінка, що призвело до неправильного притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог пунктів 2.3 «б», 13.1 Правил та, як наслідок, вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, через неможливість встановити за наданими матеріалами справи про адміністративне правопорушення порушення цією особою зазначених вимог Правил, провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Щодо постанови суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості його у вчиненні цього правопорушення.

Відповідно до статі 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, є адміністративним правопорушенням.

Так, пунктом 1 Правил визначено, що дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Факт дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 21 липня 2021 р. о 12 год. 35 хв. в м. Миколаєві по вул. Защука за участі водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем RENAULT MASTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_2 , підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №147362 від 23 липня 2021 р., поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при його складанні, в судах першої та апеляційної інстанцій. Також ОСОБА_1 не заперечується той факт, що після дорожньо-транспортної пригоди він поїхав з місця події.

Більш того, свою вину у вчиненні передбаченого статтею 122-4 КУпАП правопорушення ОСОБА_1 в суді першої інстанції визнавав.

При цьому його твердження, що з місця пригоди він поїхав через відсутність претензій від водія другого транспортного засобу, не виключає відповідальність за статтею 122-4 КУпАП.

Тому відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за статтею 122-4 КУпАП, оскільки суд в межах наданих йому матеріалів справи про вказане адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухваливши в цій частині законну та обґрунтовану постанову.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову, яку ухвалив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Лагоди А.А., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., скасувати в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення в цій частині закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанову суду в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М.Базовкіна