КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/6535/21 Головуючий у суді першої інстанції: Сенюта В.О.
Апеляційне провадження № 33/824/3385/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Коцюрби О.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення., -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в сумі 17000 грн.) в доход держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою, стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права та не в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи.

Апелянт стверджує, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Посилається на те, що у матеріалах справи відсутні докази керування ним транспортним засобом та зупинення транспортного засобу працівниками поліції, тому протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та запис з нагрудної камери поліцейського не є належними та допустимими доказами його вини у вчиненні вказаного порушення.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 пояснив суду, що 24 березня 2021 року він приїхав до ресторану, де домовився зустрітись з другом, зупинив автомобіль вздовж дороги та пішов відпочивати. Там спілкувався з другом та вживав алкогольні напої. Також вказав, що близько другої години ночі вийшовши з ресторану вони з другом вирішили піти до автомобіля та викликати драйвера, аби він відвіз їх додому. Після чого, під`їхав екіпаж патрульної поліції та привітавшись запитав чи вживав він алкогольні напої, відповівши на запитання поліцейського: «Так, вживав, сиджу, викликаю драйвера» вони запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, на що я відмовився оскільки транспортним засобом не керував та не збирався ним керувати.

Посилаючись на вказані обставини, просив закрити щодо нього провадження за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Також, під час апеляційного розгляду було переглянуто відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що запис розпочинається з моменту фіксування свідками відмови від проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, який перебував поряд з автомобілем, тому суд вважає що не можливо стверджувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, апеляційним судом у судове засідання викликалися працівники патрульної поліції Платова О.С. та Білоус М.В. , якими складався протокол про адміністративне правопорушення від 24 березня 2021 року відносно ОСОБА_1 , а також свідки, що зазначені у протоколі. Однак, у судове засідання вищезазначені особи не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 137816 від 24 березня 2021 року, ОСОБА_1 , 24 березня 2021 року о 02 год. 50 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керував транспортним засобом Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Броварському, 3В в м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук.

Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Відповідно до п. 2 Інструкції «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів.

Згідно приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Суд бере до уваги пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Так, об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто, доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного)

Чинне законодавство, в тому числі й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах, тому постанова підлягає скасуванню, а провадження - закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати. Провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Коцюрба