ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4014/20 Головуючий суддя І інстанції Букреєва І. А.
Провадження № 33/818/67/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Крім того, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення по ст. 122-4 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постановою встановлено, що 4.02.2020 року о 15-24 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом: «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Харків по пр.Московський, навпроти буд. №54-А, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці виконуючого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "Mitsubishi", д.н.з. НОМЕР_2 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальну шкоду. Про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 276438 від 27.02.2020.

Одночасно, згідно протоколу серії ДПР18 № 276439 від 27.02.2020, складеного відносно ОСОБА_1 викладено наступне: «14.02.2020 року о 15-24 год. в м.Харків по пр.Московський, навпроти буд. №54-А керуючи транспортним засобом: «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 ».

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.10.1, п.2.10а Правил дорожнього руху України. Відносно нього було складено адміністративні протоколи по ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Схема місця ДТП не містить його підпису. Протокол про адміністративне правопорушення складений лише 27.02.2020 року тобто з порушенням вимог ст.. 254 КУпАП. Зазначає, що у справі немає процесуальних документів, в яких зафіксовані пошкодження автомобіля «Міцубіші». Вважає, що зазначені у схемі пошкодження автомобіля «Мітцубіші» є уявними та не підтверджуються доказами. Посилається на відсутність пошкоджень на автомобілі «РЕНО», яким він керував. Вказує, що відповідно до пояснень свідків, пошкодження автомобіля «Мітсубіші», які зафіксовані у схемі місця ДТП не відповідають дійсним пошкодженням, які вони бачили. Суд допустив припущення у своєму рішення щодо броньованості автомобіля «РЕНО». Не встановлено факту контактування автомобіля РЕНО, при зміні його напрямку, з автомобілем «Мітсубіші».

В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Крім того, в судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 , як фізична особа, що притягається до адміністративної відповідальності викликався, але не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

15.09.2021 року, з метою з`ясування причини неявки ОСОБА_1 в судове засідання, помічником судді був здійснений телефонний дзвінок ОСОБА_1 на номер, що є наявним у справі, та останній повідомив, що він дійсно обізнаний про час та місце розгляду його апеляційної скарги, однак у зв`язку із зайнятістю на роботі не може приймати участь в судовому засіданні та не заперечував щодо розгляду його скарги без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 269, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 без його участі та без участі потерпілого ОСОБА_2 за наявними у справі відомостями та доводами апеляційної скарги, яка не містить будь-яких клопотань.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення ним п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості схеми місця ДТП, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відомості рапорту працівника поліції, а також на відомості відеозапису відеореєстратора, який був закріплений на лобовому склі автомобіля потерпілого.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), ОСОБА_1 керуючи автомобілем при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці виконуючого маневру внаслідок чого допустив зіткнення з іншим автомобілем, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальної шкоди.

З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі та наявність його власноручних пояснень у ньому.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що дії службової особи, яка складала цей протокол, в порядку передбаченому КАС України, ОСОБА_1 оскаржувалися, що унеможливлює будь-які посилання про незаконність дій працівників поліції під час складення протоколу.

Крім того, в матеріалах справи міститься схема місця ДТП, яка була складена саме у день скоєння ДТП, а саме 14.02.2020 року. В цій схемі працівником поліції зафіксовані відомості щодо розташування автомобіля потерпілого після настання ДТП, а також зафіксовані працівником поліції пошкодження цього автомобіля. (арк. 5).

Дії працівника поліції, який складав цю схему ОСОБА_1 в будь-який спосіб не оскаржувались, в тому числі, в порядку, передбаченому КАС України, в порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, а також не звертався він і зі скаргами на дії працівників поліції, що складали ці матеріали і до їх керівництва для проведення службової перевірки.

Відсутність таких скарг об`єктивно свідчить про те, що працівники поліції не порушували вимог чинного КУпАП під час складання матеріалів ДТП, а тому доводи апелянта про порушення працівниками поліції вимог чинного законодавства під час оформлення матеріалів ґрунтується лише на суб`єктивних твердженнях ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.

Крім того, відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 40) вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався у крайньому лівому ряді правої смуги руху. Тобто ОСОБА_2 рухався по своїй смузі руху, не змінюючи напрямок руху та не перевищуючи швидкість руху. Також вбачається, що ліворуч від ОСОБА_2 по трамвайних коліях рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , який намагався виконати маневр з`їзду з трамвайної колії праворуч на смугу руху ОСОБА_2 . Останній, не порушуючи ПДР України, продовжував рух, а ОСОБА_1 намагався з`їхати та перестроїтися з трамвайних колій саме перед автомобілем потерпілого ОСОБА_2 . З відеозапису вбачається, що закінчуючи маневр зміни смуги руху з трамвайних колій на смугу руху ОСОБА_2 , автомобіль під керуванням ОСОБА_1 проїхав впритул автомобіля ОСОБА_2 . Після цього, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 переслідував автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , який не зупинився.

Аналізуючи відомості цього відеозапису вбачається, що проїхавши впритул до автомобіля ОСОБА_2 , ОСОБА_1 продовжив рух на своєму автомобілі, а потерпілий намагався його наздогнати, що об`єктивно свідчить про те, що ОСОБА_1 здійснивши зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 не зупинився та намагався зникнути з місця події, а потерпілий намагався його зупинити.

Відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_3 (арк. 6) вбачається, що він дійсно 14.02.2020 року керував автомобілем по Московському проспекту та рухаючись по трамвайним коліям намагався з`їхати на смугу руху перед рухомим автомобілем. Вказує, що його пасажир, дивився у вікно пасажирської двері та керував його діями для безпечного проїзду перед автомобілем.

Проте, з відеозапису не вбачається, щоб будь-яка особа дивилась у вікно пасажирської двері, і це об`єктивно вбачається з відомостей відеозапису, а тому такі твердження ОСОБА_1 не відповідають дійсності та розцінюються як обраний ним спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Відповідно до п.1.4 Правил дорожнього руху України, кожен з учасників дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Тобто, рухаючись у своїй смузі руху, не перевищуючи швидкість руху, ОСОБА_2 об`єктивно не міг допустити, що на його смугу руху раптово може виїхати інше авто та створити йому перешкоду у русі.

Поряд з цим, ОСОБА_1 посилається на пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зазначили в судовому засіданні в суді першої інстанції, що пошкодження на автомобілі потерпілого не відповідають пошкодженням, які були зафіксовані в схемі ДТП.

Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені ОСОБА_1 свідки не є експертами трасологами або експертами автотехніками та достовірно не можуть зазначити які саме пошкодження отримав автомобіль потерпілого. Натомість ці свідки підтвердили саме факт наявності на автомобілі потерпілого пошкоджень, що узгоджується з відомостями схеми місця ДТП.

Крім того, з відомостей рапорту працівника поліції вбачається, що протоколи про адміністративні правопорушення не складались на місці події, а зібрані матеріали були направлені до відділу розшуку та дізнання, що обумовлює законність складання протоколу про адміністративне правопорушення 27.02.2020 року.

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки, які є співробітниками банку, в якому працює ОСОБА_1 , зазначили, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 є броньованим. Також, в матеріалах справи не міститься будь-яких відомостей про технічний стан бронювання автомобіля.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається, що автомобіль, яким він керував є броньований не зовні, а всередині автомобіля. Однак, фактичних відомостей, які можуть це підтвердити до суду апеляційної інстанції не надано, а тому у суду апеляційної інстанції враховуючи пояснення свідків, які не зазначали, що автомобіль броньований всередині, розцінює ці твердження як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 10.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання останнього на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Крім того, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений за ст. 122-4 КУпАП (арк. 4), ОСОБА_1 в м. Харкові по проспекту Московському навпроти буд. 54А, керуючи автомобілем «РЕНО», д.н.з. НОМЕР_1 .

Тобто, як слушно зазначив суд першої інстанції, цей протокол, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не містить суті адміністративного правопорушення та опису фактичних обставин, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у цій справі за ст. 122-4 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду С.К. Шабельніков