Справа №585/2167/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Цвєлодуб Г.О.
Номер провадження 33/816/498/21 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання - Баришевої А.І., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Пелипенка П.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 , будучи особою, яка повторно притягується до відповідальності за ст. 130 КУпАП протягом року, 19.07.2021 року об 11 год. 15 хв. в м.Ромни по вул. Западинській, керував автомобілем «ЗАЗ», д/н НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, згідно висновку КНП СОР ОКСЛ.

Також встановлено, що постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.03.2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування строком на 1 рік, тобто ОСОБА_1 є особою, яка повторно протягом року вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Таким чином в діях водія ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення п. 2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив:

1. скасувати дану постанову та закрити провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.247 та ч.2 ст.284 КУпАП, з огляду на наявність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ №497824 від 19 липня 2021 щодо тих самих обставин;

2. у разі незадоволення п.1 даної апеляційної скарги - скасувати постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2021 року та закрити провадження у справі на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАП, з огляду на відсутність серед матеріалів справи належних та допустимих доказів вчинення апелянтом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП;

3. у разі залишення судом даної апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови без змін - в мотивувальній частині свого рішення надати чіткі відповіді на наступні питання (пункти 3.1-3.6):

3.1 чим пояснюється відмова Суду закрити провадження у даній справі на підставі п.8 ч.1 ст.247 та ч.2 ст.284 КУпАП, ураховуючи наявність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ №497824 від 19 липня 2021 щодо тих самих обставин. У межах даного питання, просив Суд зазначити, які дві різні фактичні дії позиціонуються як дві окремі об`єктивні сторони відповідно до постанов серії БАВ №497824 від 19 липня 2021 р. та оскаржуваної постанови.

3.2 На підставі яких доказів Судом встановлені факт керування апелянтом транспортним засобом 19 липня 2021 р. об 11 год. 15 хв. та факт перебування апелянта у стані наркотичного сп`яніння як обов`язкові складові об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

3.3 У разі визнання Судом відеозапису, наявному на оптичному диску, що перебуває серед матеріалів справи (а.с.3) допустимим та належним доказом, просить вказати, яким чином Суд встановив дату, час і місце здійснення такого відеозапису, пристрій, яким було здійснено такий відеозапис, перевірив правомірність застосування такого пристрою, його справність, а також просить навести технічні відомості щодо останнього, як того вимагає закон.

3.4 У разі визнання Судом висновку щодо результатів медичного огляду від 21 липня 2021 р. КНП СОР ОКСЛ (а.с.4) допустимим та належним доказом, просить вказати, чим пояснюється превалювання норм Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 11 листопада 2015 р. як підзаконного нормативно-правового акту щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння над одно предметними нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, як закону.

3.5 В силу якої правової норми допускається застосування норм Кримінального процесуального кодексу України судом першої інстанції при відмові апелянтові у призначенні судово-медичної експертизи постановою від 28 вересня 2021 р. по справі № 585/2167/21.

3.6 Чому відмова суду першої інстанції у клопотанні апелянта про проведення судово-медичної експертизи не визнається Судом порушенням принципу рівності сторін, який, зокрема передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказував, що 27 вересня 2021 року ним до суду першої інстанції було подано клопотання про закриття провадження на підставі п.8 ч.1 ст.247 та ч.2 ст.284 КУпАП та доведено до суду факт наявності постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №497824 від 19 липня 2021 року щодо тих самих обставин, яке залишено без розгляду, жодних пояснень з цього приводу оскаржувана постанова не містить, що є порушенням права апелянта на справедливий суд, закріпленого ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначав, що заперечуючи можливість перебування у стані наркотичного сп`яніння, 27 вересня 2021 року апелянт подав до суду першої інстанції клопотання про призначення судово-медичної експертизи, постановою від 28 вересня 2021 року в задоволенні даного клопотання відмовлено, оскільки відсутні підстави для призначення нової, додаткової чи повторної судово-медичної експертизи, хоча матеріали справи не містять відомостей про проведення будь-якої первинної експертизи, відтак таку відмову вважав необґрунтованою, незаконною та такою, що порушила його права.

Вказував, що суду першої інстанції апелянтом було представлено документ щодо невідповідності законові процедури проведеного огляду на стан сп`яніння та неналежності як доказу висновку щодо результатів медичного огляду 21 липня 2021 КНП СОР ОКСЛ, однак суд відхилив даний аргумент і послався на відповідність даної процедури огляду вимогам Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 11 листопада 2015 р.

Зазначав, що апелянт з такою мотивацією не погодився і вважав що суд припустився настільки очевидної помилки щодо питання права, що її можна кваліфікувати як «явну помилку». Порівняльний аналіз положень статті 266 КУпАП та положень Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 11 листопада 2015 р. дає підстави констатувати певну колізію останніх. Так, відповідно до Інструкції, направлення водія до закладу охорони здоров`я відбувається у разі наявності підстав вважати, що останній перебуває у стані наркотичного або іншого сп`яніння (п.12 розділу 2 Інструкції). У той же час відповідно до КУпАП, огляд водія за наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння проводиться поліцейським (ч.2 ст.266 КУпАП) і виключно у разі незгоди останнього на таке проведення чи з його результатами огляд проводиться в закладі охорони здоров`я (ч.3 ст.266 КУпАП). Більше того ч.5 ст.266 КУпАП наголошує, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вказував, що до уваги суду першої інстанції апелянтом було представлено аргумент щодо неналежності як доказу відеозапису, наявного на оптичному диску, що перебуває в матеріалах справи з огляду на відсутність хоча б якихось відомостей про пристрій, яким такий відеозапис здійснено, що унеможливлює встановлення пристрою, яким здійснено відеозапис, перевірку його справності і порядку використання на відповідність законові, однак суд в постанові вказав: «Так, оглянутий судом відеозапис не несе безпосереднього доказового значення в частині доведеності вини особи, оскільки на ньому не було зафіксовано процедуру направлення особи для медичного огляду, його проходження, роз`яснення прав та обов`язків, вчинення інших процесуальних дій тощо, а зафіксовано виключно факт керування особи транспортним засобом.»

Зазначав, що судом повністю проігнорована неможливість встановлення джерела походження відеозапису; вимога п.3 ч.3 ст.283 КУпАП щодо зазначення у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, таких відомостей оскаржувана постанова не містить; суд першої інстанції спочатку вказує на відсутність доказового значення відеозапису, а потім підтверджує обов`язкову сторону об`єктивної сторони складу інкримінованого адміністративного правопорушення факту керування транспортним засобом.

Вислухавши та його захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Пелипенко П.П., які підтримали вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 174197 від 24.07.2021 року, складеному уповноваженою на те особою у відповідності до вимог закону, з якого вбачається те, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка повторно притягується до відповідальності за ст. 130 КУпАП протягом року, 19.07.2021 року об 11 год. 15 хв. в м.Ромни по вул. Западинській, керував автомобілем «ЗАЗ», д/н НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, згідно висновку КНП СОР ОКСЛ.

Також встановлено, що постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.03.2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування строком на 1 рік, тобто ОСОБА_1 є особою, яка повторно протягом року вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Таким чином в діях водія ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення п. 2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП. (а.с. 2);

- відеозаписом з місця зупинки транспортного засобу, відповідно до якого вбачається факт керування автомобілем особою - ОСОБА_1 (а.с.3);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 131 від 19 липня 2021 року, складеному о 11 год. 45 хв., відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння (а.с.4).

Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9. ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Твердження апелянта про те, що наявна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №497824 від 19 липня 2021 року щодо тих самих обставин, то апеляційний суд наголошує, що згідно даної постанови апелянт був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП, а саме за керування автомобілем будучи позбавленим права керування транспортними засобами, а оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а саме за керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, тому апеляційний суд визнає дані твердження необґрунтованими з огляду на вищевказане.

Факт керування апелянтом транспортним засобом 19 липня 2021 року об 11 год. 15 хв. та факт перебування апелянта в стані наркотичного сп`яніння підтверджуються відеозаписом та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 131 від 19 липня 2021 року, тому всупереч доводам апелянта обов`язкові складові об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП доведені в повному обсязі.

Щодо тверджень апелянта відносно того, що відеозапис є неналежним та недопустимим доказом, то апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки події на відео узгоджуються з фактичними обставинами, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення.

Що стосується доводів апелянта про те, що з метою проходження огляду водія на стан сп`яніння поліцейський спочатку повинен запропонувати його пройти на місці зупинки транспортного засобу, а лише у випадку відмови водія - запропонувати пройти огляд у закладі охорони здоров`я та визнання висновку щодо результатів медичного огляду від 19 липня 2021 року КНП СОР ОКСЛ недопустимим та належним доказом, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки відповідно до змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року за № 1452/735, огляд особи на стан саме наркотичного сп`яніння, яке і було виявлено у ОСОБА_1 , проводиться лише в найближчому закладі охорони здоров`я.

Також апеляційний суд не може визнати обґрунтованими твердження апелянта про те, що постанова про відмову у призначенні судово-медичної експертизи від 28 вересня 2021 року невмотивована та необґрунтована, оскільки в даній постанові наведені мотиви відмови у призначенні такої експертизи. Разом з тим, факт перебування апелянта в стані наркотичного сп`яніння підтверджується не експертизою, як вказував апелянт, а висновком, який як доказ є належним та допустимим.

Також апеляційний суд зазначає, що застосування норм КПК України при розгляді справ про адміністративні правопорушення узгоджується із ч. 1 ст. 2 КУпАП, яка передбачає, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Тому у випадках відсутності певних норм у КУпАП діє аналогія закону, тобто відповідні норми Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо доводів апелянта про порушення принципу рівності сторін під час розгляду клопотання про проведення судово-медичної експертизи, апеляційний суд вважає їх помилковими, оскільки в даній справі опонентів не має.

Щодо тверджень апелянта про те, що відеозапис, який перебуває в матеріалах справи є неналежним доказом, апеляційний суд вважає їх необгрунованими, оскільки відеозапис, як доказ, не є самостійним, а входить в складову разом з іншими доказами на встановлення вини ОСОБА_1 та підтверджує факт керування особою транспортним засобом.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 294, КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки - залишити без зміни, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.