КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС № 760/1120/20 Постанова винесена суддею Горбатовською С.А.
Провадження № 33/824/622/2021
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 , захисника Гайдучика В.М., представника потерпілої Акімова Е.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степанці Канівського району Черкаської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року на ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 19 грудня 2019 року о 16 год 33 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , на регульованому перехресті вулиць Донецької - Волинської у м. Києві, при повороті ліворуч не надав переваги у русі автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 16.6 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незаконність та необґрунтованість постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року, просить її скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, визнати винним у скоєнні ДТП ОСОБА_2 та накласти на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції: помилково дійшов висновку про невиконання ним п. 16.6 ПДР України, оскільки безпідставно не врахував, що водій автомобіля «Шкода» ОСОБА_2 перевищив допустиму швидкість при наближенні до перехрестя, автомобіль «Пежо» на момент зіткнення вже проїхав перехрестя, повністю зупинився і отримав удар в задню частину; не надав належної оцінки висновку експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження, яким встановлено невідповідність дій водія автомобіля «Шкода» вимогам пунктів 12.1, 12.3 ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП; залишив поза увагою той факт, що працівники поліції невірно встановили обставини ДТП, не забезпечили проведення обов`язкової експертизи на предмет визначення особи, дії якої, з технічної точки зору, не відповідають вимогам ПДР України та перебувають у причинному зв`язку з ДТП; не взяв до уваги, що схема ДТП (в редакції, що направлена поліцейськими в суд) має ознаки підробки, а саме допис після підписів учасників ДТП інформації про місце зіткнення (приблизно), хоча поліцейськими не встановлено місце осипу, а приблизне встановлення місця зіткнення суперечить вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Таким чином, як вважає ОСОБА_1 , саме порушення водієм автомобіля «Шкода» ОСОБА_2 п.п. 12.1, 12.3 ПДР України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, що є підставою для притягнення останнього до відповідальності за ст. 124 КУпАП та закриття щодо нього ( ОСОБА_1 ) провадження в справі.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Гайдучика В.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення представника потерпілої Акімова Е.О. щодо доводів апеляційної скарги, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додаткові докази, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП.

Зазначені вимоги закону при розгляді справи за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримав.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення та змісту судового рішення вбачається, що суддя місцевого суду при розгляді вказаної справи вислухав пояснення учасників ДТП, допитав свідка, дослідив письмові докази та, надавши усім доказам об`єктивну оцінку, дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП обов`язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Правила проїзду регульованих перехресть регламентовані пунктами 16.5 - 16.10 ПДР України.

Відповідно до положень п. 16.6 ПДР,повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Зміст поняття дати дорогу визначений у п. 1.10 ПДР. Так, під вимогою дати дорогу необхідно розуміти вимогу до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Висновок судді місцевого суду в постанові про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 16.6 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на належній оцінці даних, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 256338 від 19 грудня 2019 року, складеному уповноваженою на те особою, з дотриманням в цілому вимог ст. 256 КУпАП, в якому фактичні обставини, тобто суть адміністративного правопорушення, викладені з урахуванням того, що ст. 124 КУпАП є бланкетною нормою (а.с. 1);

- схемі місця ДТП, підписаною без зауважень водіями - учасниками ДТП, на якій відображені дані щодо обставин, які були виявлені поліцейськими по прибуттю на місце ДТП, в тому числі кінцеве положення транспортних засобів після зіткнення, характер та локалізація механічних пошкоджень автомобілів (а.с. 2);

- поясненнях водія ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 3-6);

- світлинах з місця ДТП, що узгоджуються зі схемою місця ДТП (а.с. 53-58).

Проаналізувавши указані докази у взаємозв`язку між собою, суддя місцевого суду обґрунтовано не взяв до уваги заперечення ОСОБА_1 щодо викладених в протоколі фактичних обставин ДТП та вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, які спростовуються іншими доказами по справі, а також висновок судового експерта Скорохода К.М. № 9436 від 08 січня 2020 року, за яким в діях ОСОБА_2 наявні порушення вимог п.п. 12.1., 12.3 ПДР України, що перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП, оскільки за змістом цього висновку дослідження проводилось без урахування пояснень водія ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 , тобто без повного та об`єктивного дослідження всіх наявних у справі даних, які свідчать про механізм розвитку даної ДТП.

Доводи ОСОБА_1 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду є безпідставними.

У цьому провадженні суддею вірно встановлено, що ДТП, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобілів «Пежо» під керуванням ОСОБА_1 та «Шкода» під керуванням водія ОСОБА_2 , сталася в межах регульованого світлофорами перехрестя, обидва водія виїхали на перехрестя у зустрічному напрямку проїзної частини дороги вул. Донецької на зелений сигнал світлофора. При цьому, виїхавши на перехрестя, водій ОСОБА_1 виконував поворот ліворуч, а водій ОСОБА_2 продовжував рух через перехрестя прямо. Ділянка проїзної частини дороги, де сталась ДТП, не має змін конфігурації, є рівною, видимість не була обмежена, інші транспортні засоби на перехресті не знаходились.

За поясненнями водія ОСОБА_2 , які він надав відразу ж після ДТП, рухаючись по вул. Волинській та під`їжджаючи до перехрестя з вул. Донецькою на зелений сигнал світлофору, який починав блимати, він побачив автомобіль «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку. Коли керований ним ( ОСОБА_2 ) автомобіль «Шкода» знаходився на перетині вулиць, автомобіль «Пежо», не зупиняючись, розпочав маневр повороту ліворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів.

Більш детальні, але аналогічні за змістом пояснення водій ОСОБА_2 надав і в суді апеляційної інстанції.

Згідно з первинними поясненнями водія ОСОБА_1 від 19 грудня 2019 року, він, керуючи автомобілем «Пежо» державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Києві зі сторони вул. Донецької на вул. Волинську, їхав на зелене світло світлофору, переконався у відсутності зустрічного транспорту, здійснив поворот на вул. Волинську та зупинився для того, щоб пропустити пішохода. При цьому його автомобіль майже повністю виїхав на вул. Волинську, зупинився і в статичному положенні він чекав близько 4 секунд, щоб переконатись у відсутності пішоходів на переході. Далі він відчув сильний удар в задню частину автомобіля, після чого його транспортний засіб розвернуло на 180 градусів. Його автомобіль отримав механічні пошкодження: вм`яті задні двері, розбитий паливний бак, загнуте заднє крило, відірвана балка, відірваний задній бампер, розбитий багажний відсік, загнутий диск.

Як зазначив ОСОБА_1 , він не бачив автомобіль «Шкода», хоча зупинився на вул. Волинській і 4 секунди стояв нерухомо, вважає, що саме дії водія «Шкода» перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП, оскільки останній не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, тому допустив зіткнення з його автомобілем.

Більш детальні, але аналогічні за змістом пояснення ОСОБА_1 надав і в суді апеляційної інстанції.

Такі пояснення ОСОБА_1 суддя місцевого суду піддав обґрунтованому сумніву, проаналізувавши у взаємозв`язку між собою дані схеми місця ДТП, пояснення свідків та водія ОСОБА_2 .

Між тим, за клопотанням сторони захисту судом апеляційної інстанції призначалась у справі комплексна автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза, проведення якої було доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

За змістом висновку експерта №КСЕ-19-20/29642 від 01 березня 2021 року, аналіз заданих вихідних даних та матеріалів справи свідчить про те, що існує два варіанти розвитку дорожньої обстановки, а саме, виходячи з показань водія автомобіля Peugeot 405 ОСОБА_1 (І варіант) та відповідно до показань водія автомобіля Skoda Oktavia ОСОБА_2 (ІІ варіант).

За результатами відповідних досліджень експерт дійшов таких висновків: встановити експертним шляхом швидкість руху автомобіля Skoda Oktavia перед зіткненням не представляється можливим; у даній дорожній обстановці, відповідно до обох варіантів її розвитку, водій автомобіля Peugeot 405 ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.6 ПДР України, а водій автомобіля Skoda Oktavia ОСОБА_2 - відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України; у даній дорожній обстановці, відповідно до І варіанту її розвитку, водій автомобіля Skoda Oktavia ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Peugeot 405 шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України, а відповідно до ІІ варіанту її розвитку - не мав такої технічної можливості; у даній дорожній обстановці, відповідно до І варіанту її розвитку, дії водія автомобіля Skoda Oktavia ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП, а відповідно до ІІ варіанту її розвитку, у діях водія автомобіля Skoda Oktavia ОСОБА_2 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП, з технічної точки зору, не вбачається; у даній дорожній обстановці, відповідно до І варіанту її розвитку, у діях водія автомобіля Peugeot 405 ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п. 16.6 ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, з технічної точки зору, не вбачається, а відповідно до ІІ варіанту її розвитку, дії водія автомобіля Peugeot 405 ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 16.6 ПДР України, що з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Наведені висновки свідчать про те, що за певних умов є технічно спроможними як пояснення водія ОСОБА_1 , так і пояснення водія ОСОБА_2 , щодо механізму розвитку ДТП.

Разом із тим, у даному випадку суд враховує показання стороннього спостерігача цієї ДТП - свідка ОСОБА_3 , який в суді апеляційної інстанції пояснив, що, очікуючи на дозволений сигнал світлофора, стояв на пішохідному переході на перехресті вулиць Донецької та Волинської, бачив як по вул. Волинській проїхав автомобіль «Пежо», повертаючи ліворуч на вул. Донецьку і відразу ж, не більше ніж через дві секунди, почув звуки гальмування та удару, але самого моменту зіткнення не бачив, оскільки стояв лівим боком до місця зіткнення.

Такі пояснення свідка спростовують твердження водія ОСОБА_1 в частині того, що виїхавши на вул. Волинську, він фактично проїхав перехрестя, зупинився, щоб пропустити пішоходів, які перетинали проїзну частину вказаної вулиці та перебував у нерухомому стані близько 4 секунд, оскільки, виходячи з даних схеми місця ДТП та пояснень її учасників, зіткнення транспортних засобів відбулося в межах перехрестя, відповідно до пояснень свідка, від того моменту як автомобіль «Пежо» проїхав повз нього, почав виконувати маневр повороту ліворуч на вул. Волинську та до моменту зіткнення транспортних засобів пройшло лише декілька секунд, тобто автомобіль «Пежо» постійно перебував у русі, а з огляду на те, що ділянка проїзної частини дороги, де сталась ДТП, не має змін конфігурації, є рівною, видимість не була обмежена та інші транспортні засоби на перехресті не знаходились, водій ОСОБА_1 не переконався у безпечності маневру та не давдорогу транспортному засобу під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався в зустрічному напрямку прямо.

Крім того, пояснення свідка узгоджуються з поясненнями водія ОСОБА_2 , який постійно стверджував, що автомобіль «Пежо» виїхав на перехрестя та відразу ж здійснив поворот ліворуч, не пропустивши його транспортний засіб в порушення правил проїзду перехресть, що і призвело до зіткнення транспортних засобів.

За таких обставин вважаю, що причиною даної ДТП є невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам п. 16.6 ПДР України, отже суддя місцевого суду, проаналізувавши пояснення учасників ДТП у взаємозв`язку з даними, зафіксованими на схемі місця ДТП, у поясненнях свідків, протоколі і світлинах, дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином судове рішення постановлено з дотримання вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП.

Зважаючи на те, що під час апеляційного перегляду постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року не встановлено правових підстав для її скасування та закриття провадження в справі, як про це просить апелянт, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П.Павленко