Справа № 606/1711/21
П о с т а н о в а

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Пасько І.Б.,

прокурора Бугір Є.М.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від Управління проведення обов`язкових перевірок Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, прокурора Теребовлянської окружної прокуратури, який зареєстрований по АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 42-01/22/21 від 11.08.2021 року будучи суб`єктом декларування, як прокурор Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області, ОСОБА_1 в порушення вимог, визначених п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі Закон), зазначив завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), щорічної за 2019 рік, які відрізняються від достовірних на загальну суму 706383,31 гривні.

Відповідно до наказу прокуратури Тернопільської області від 19.07.2018 року № 510к ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області.

Таким чином, відповідно до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону, та є особою, яка належить до службових осіб, яка займає згідно з ст. 51 -3 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище.

Щорічну декларацію за 2019 рік ОСОБА_1 подав 31.03.2020 року.

Відповідно до змісту протоколу, у розділі 13 «Фінансові зобов`язання» ОСОБА_1 не зазначив відомостей про наявні у нього фінансові зобов`язання перед ПАТ «Комерційний банк «Надра» на підставі договору поруки від 19.01.2007 року в сумі 36804,44 євро, еквівалент яких у національній валюті України становить 706383,3 грн. Необхідність зазначення таких відомостей зумовлено тим, що для забезпечення кредитного договору, який укладено між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» від 19.01.2007 року №26/2007 Ф, ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому самому розмірі, що і боржник. Через неповерненням ОСОБА_2 вказаного кредиту, рішенням Теребовлянського районного суду задоволено позов ПАТ «КБ Надра» та стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь банку 36804,66 євро заборгованості, що еквівалентно 706383,31 грн. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26.03.2015 року рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області залишено в силі, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відповідно до договору купівлі продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №26/2007 Ф від 07.05.2019 року ПАТ КБ «Надра» передано у власність новому кредитору ОСОБА_3 право вимоги до позичальника за вказаним кредитним договором. Згідно з договором про прощення боргу від 14.05.2019 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , кредитором ОСОБА_3 прощено боржнику ОСОБА_2 борг, зобов`язання останнього припинено. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.05.2020 року визнано виконавчий лист Теребовлянського районного суду Тернопільської області у цивільній справі № 606/1675/14-ц виданий 15.05.2015 року про стягнення зі ОСОБА_2 та суб`єкта декларування солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» таким, що не підлягає виконанню повністю.

Таким чином, ОСОБА_1 у розділі 13 «Фінансові зобов`язання» декларації за 2019 рік зазначив недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму на загальну суму 706383,31 грн, чим порушив п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 202 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2020 рік становив 2102 грн.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 подав завідомо недостовірні відомості у декларації на суму 706383,31 грн., тобто на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП - подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав. Вказав, що дійсно укладав договір поруки із ПАТ КБ «Надра» на забезпечення основного зобов`язання кредитного договору між ОСОБА_2 та банком. Після укладення договору поруки, будь яке спілкування із боржником ОСОБА_2 припинив, а тому не володів інформацією з приводу виконання ним зобов`язань по кредиту. Про наявність рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області, яким з нього солідарно із ОСОБА_4 стягнуто борг в сумі 706383,31 грн. в користь банку не знав, оскільки рішення прийнято без його участі, судових повісток не отримував, як і копії рішення суду. Постанови про відкриття виконавчого провадження на його адресу не надходили. Про рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області та виконавче провадження відносно нього як боржника за договором поруки дізнався лише при ознайомлені із висновком та матеріалами службового розслідування. Просив звернути увагу, що в його діях не має умислу на завідомо неправдиве подання відомостей у декларації, відтак, і складу адміністративного правопорушення. Також ОСОБА_1 вважав, що його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 року визнано неконституційною статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції», яка передбачала можливість притягнення до відповідальності за корупційне чи пов`язане з корупцією правопорушення.

Прокурор Бугір Є.М. вважав вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП доведеним, що підтверджується зібраними під час складання протоколу та дослідженими в судовому засіданні доказами, просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього відповідне стягнення.

Вислухавши думки учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, 31 березня 2020 року подав щорічну декларацію за 2019 р.

У розділі 13 «Фінансові зобов`язання» ОСОБА_1 вказав, що у суб`єкта декларування чи членів його сім`ї відсутні об`єкти для декларування в цьому розділі.

Між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено письмовий кредитний договір від 19.01.2007 №26/2007-Ф, відповідно до якого банк надав грошові кошти в сумі 23200 євро для придбання у власність нерухомого майна квартири із терміном повернення до 19.01.2037 року.

Для забезпечення кредитного договору, який укладено між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» від 19.01.2007 року №26/2007 Ф, ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому самому розмірі, що і боржник. Через неповерненням ОСОБА_2 вказаного кредиту, рішенням Теребовлянського районного суду задоволено позов ПАТ «КБ Надра» та стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь банку 36804,66 євро заборгованості, що еквівалентно 706383,31 грн. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26.03.2015 року рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області залишено в силі, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відповідно до договору купівлі продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №26/2007 Ф від 07.05.2019 року ПАТ КБ «Надра» передано у власність новому кредитору ОСОБА_3 право вимоги до позичальника за вказаним кредитним договором. Згідно з договором про прощення боргу від 14.05.2019 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кредитором ОСОБА_3 прощено боржнику ОСОБА_2 борг., зобов`язання останнього припинено. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.05.2020 року визнано виконавчий лист Теребовлянського районного суду Тернопільської області у цивільній справі № 606/1675/14-ц виданий 15.05.2015 року про стягнення зі ОСОБА_2 та суб`єкта декларування солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» таким, що не підлягає виконанню повністю.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 становив 2102,00 гривні.

Таким чином, ОСОБА_1 інкримінувалося завідомо недостовірне декларування відомостей, які відрізнялися від достовірних на 336,05 прожитковий мінімум.

Національним агентством з питань запобігання корупції відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, виходячи із змісту якого ОСОБА_1 інкримінується адміністративне правопорушення, яке полягає в тому, що він подав завідомо недостовірні відомості у декларації на суму 706383,31 грн., тобто на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП - подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до частини 1 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

В силу приписів статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1- зп, стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому

нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Так, рішенням Конституційного Суду України від від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, визначено, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи

Згідно примітки до ст.172-6 КУпАП (в редакції, що діяла станом на 31.03.2020), відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Як випливає із змісту примітки до ст. 366-1 Кримінального кодексу України (в редакції, що діяла станом на 31.03.2020), відповідальність за цією статтею за подання суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, наставала у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Рішенням Конституційного суду України від 27 жовтня 2020 року № 13-р/2020 у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України „Про запобігання корупції", Кримінального кодексу України, статтю 366-1 Кримінального кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Таким чином, в зв`язку із усуненням рішенням Конституційного суду України караності діяння, яке полягає у поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, особа не може бути притягнута до відповідальності за це діяння.

Діяння, яке інкримінується ОСОБА_1 як правопорушення не визнавалося, оскільки ст. 366-1 КУпАП була визнана неконституційною, а розмір перевищення, вказаний в примітці до статті 172-6 КУпАП складав від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що не відповідає розміру перевищення, інкримінованого ОСОБА_1 .

Виходячи з цього, суд не може застосувати до ОСОБА_1 норму ст. 172-6 КУпАП (в редакції, що діяла станом на 31.03.2020), оскільки приміткою до цієї статті чітко визначений діапазон прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в межах якого для особи настає адміністративна відповідальність. Вихід за межі цього діапазону по суті став би виходом за межі норми закону та зумовив би можливість притягнення особи до відповідальності без закону, що прямо заборонено ст. 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та нормами.

Не може суд застосувати і чинну редакцію даної статті КУпАП, оскільки це було б порушенням ст. 58 Конституції України.

Крім того, підміна кримінальної відповідальності адміністративною, внаслідок скасування першої є неприпустимою, оскільки буде порушувати права особи, гарантовані їй Конституцією України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд не покладає в основу рішення аргументи учасників судового розгляду щодо наявності або відсутності у діях ОСОБА_1 умислу на вчинення корупційного правопорушення, оскільки, як зазначено вище в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна його сторона.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 172-6, 247, 287, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбаченихчастиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя І.Б. Марціцка