ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/682/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

15 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Хайнацької Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 19.09.2020 о 23:00 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , по Салтівському шосе, 36А в м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, незрозуміла мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням приладу «Драгер» та в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року, а провадження у справі закрити Вважає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи і адміністративне стягнення було накладено на особу, яка навіть не була у належному статусі у місці складання протоколу про адміністративне правопорушення. Вважає, що в цьому випадку відсутня як сама подія так і склад адміністративного правопорушення, оскільки він не був учасником дорожнього руху та не керував автомобілем ВАЗ 2105 А9609ХІ, а за кермом цього автомобіля був ОСОБА_2 , вину якого встановлено рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.11.2020.

В судове засідання суду апеляційної ОСОБА_1 не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки зі зворотнім повідомленням, яку він отримав 06.08.2021 року, про що свідчить його власноручний підпис на зворотному повідомлені(а.с. 59).

Разом з тим, в судове засідання з`явився захисник ОСОБА_1 адвокат Хайнацька Г.М., яка повідомив про те, що ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду справи, однак з`явитися не може у зв`язку з знаходженням на роботі, надав їй повноваження та їх позиція узгоджена. Крім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить слухати справу у присутності його представника.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , але за участю його захисника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Хайнацької Г.М., яка підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просила її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 348800 від 19.09.2020, згідно якого ОСОБА_1 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин; письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19.09.2020; письмових поясненнях ОСОБА_4 від 10.12.2020; рапорті співробітника поліції від 19.09.2020; даних відеозапису, який був відтворений в судовому засіданні в присутності захисника Нікуліна М.С.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що 19.09.2020 о 23:00 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , по Салтівському шосе, 36А в м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, незрозуміла мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням приладу «Драгер» та в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків (арк. 1).

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівникі вполіції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місцізупинки транспортного засобу.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений та згоден, про що свідчить його власноручний підпис.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення в графі для надання пояснень ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється від дачі пояснень. Таким чином, ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не висловив будь-яких зауважень щодо його змісту, зокрема, не висловив заперечень відносно того, що він керував автомобілем, та не посилався на те, що автомобілем керувала інша особа, зокрема ОСОБА_2 .

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких вбачається, що 19.09.2020 року водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 та у медичному закладі КНП ХОР ОНД (а.с.3,4).

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом. Відповідно до повідомлення про вручення поштових відправлень свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали судові повістки 06.08.2020 (а.с. 62,63).

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Крім того, дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, вбачається що працівники поліції дійсно запропонували водієві ОСОБА_1 у присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 та у медичному закладі КНП ХОР ОНД, однак ОСОБА_1 відмовився.

Крім того, з відеозапису також вбачається, що під час процедури огляду ОСОБА_1 не висловлював будь-яких доводів відносно того, що він не є водієм автомобіля.

Також, коли працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» на місці зупинки його автомобіля, ОСОБА_1 не зазначав на наявності будь-яких заперечень проти тверджень працівника поліції, що був зупинений саме його автомобіль.

Разом з цим, згідно рапорту працівника поліції від 19.09.2020, під час зупинки автомобіля 19.09.2020 ним керував саме ОСОБА_1 (а.с. 7)

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був учасником дорожнього руху, та не керував автомобілем ВАЗ 2105 А9609ХІ, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту з метою для уникнення відповідальності.

Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні захисник Хайнацька Г.М. підтримала вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , просила їх задовольнити та закрити провадження по справі. Зазначила, що до матеріалів справи було надано копію рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова, з якого вбачається, що за кермом цього автомобіля був ОСОБА_2 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що вони з ОСОБА_1 їхали на автомобілі «ВАЗ 2105» до м. Харкова. За кермом автомобіля був він, а ОСОБА_1 був в якості пасажира. Їх зупинили працівники поліції з проханням бути понятими. У зв`язку з тим, що в нього не було посвідчення водія, він попросив ОСОБА_1 щоб він був понятим та пішов з працівниками поліції. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_1 був за кермом. З оцінкою доказів, які надані судом першої інстанції не погоджується.

Посилання ОСОБА_5 та його захисника на те, що він не був учасником дорожнього руху та не керував автомобілем ВАЗ 2105 А9609ХІ, а за кермом цього автомобіля був ОСОБА_2 , вину якого встановлено рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 є необґрунтованими та розцінюється судом як спосіб захисту і уникнення відповідальності.

Згідно постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Як вбачається з зазначеної постанови, водій ОСОБА_2 керував вказаним вище транспортним засобом 20.09.2020 в 02:35 год. по вул. Москалівська в м. Харкові.

Правопорушення, за яке притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вчинене 19.09.2020 о 23:00 год., тобто за 3,5 години до правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 .

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині не може визнати обґрунтованими доводи ОСОБА_1 та його захисника відносно того, що вказаною вище постановою від 10.11.2020 підтверджується, що автомобілем керував саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , оскільки факт керування ОСОБА_2 автомобілем доведений 20.09.2020 о 02:35 год. Зазначена обставина не виключає факту керуванням цим же автомобілем ОСОБА_1 за три з половиною години до моменту, коли працівники поліції виявили за кермом автомобіля ОСОБА_2 .

Отже апеляційні доводи ОСОБА_1 та пояснення його захисника з твердженням про те, що ОСОБА_1 , не керував транспортним засобом не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. Апеляційний суд, на наявністю таких відомостей, вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольногосп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, незрозуміла мова, порушення координації рухів.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що 19.09.2020 о 23:00 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , по Салтівському шосе, 36А в м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, незрозуміла мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням приладу «Драгер» та в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Московського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков