ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/7386/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді - Курічової В.М., за участю секретаря судового засідання - Іващенко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 187 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протокола від 11.06.2021 серії ВАБ № 384126, 09.06.2021 приблизно о 22 год. 10 хв. ОСОБА_1 , який перебуває під адміністративним наглядом, був відсутній за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив правила адміністративного нагляду, згідно постанови суду щодо заборони залишати місце мешкання в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду доставлений не був, на виклик суду не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 187 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами. Однак у ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 29 рішення по справі «Надточій проти України» Суд зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Проте, відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Важливе значення мають і висновки у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» - заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 знав про судове провадження щодо нього, однак ним не цікавився, жодних заходів, направлених на обізнаність щодо стану відомого йому судового провадження не вчиняв, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відносно нього в суді, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, жодних заяви чи клопотань не направляв, а отже ОСОБА_1 не добросовісно користувався належними йому процесуальними правами та не виконував належним чином процесуальні обов`язки, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідальність за ч. 2 ст. 187 КУпАП настає за порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено адміністративний нагляд, зокрема, порушення заборони виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Отже, кваліфікуючою ознакою в цьому випадку є повторність.

Так, судом були досліджені матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КУпАП відносно ОСОБА_1 , зокрема:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 384126 від 11.06.2021;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 11.06.2021;

- рапорт ДОП СДОП ВП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Розовик Н. від 09.08.2021;

- ухвала від 08.11.2019, постановлена Ірпінським міським судом Київської області.

Згідно із абз. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Дослідивши протокол та інші матеріали справи, суд встановив відсутність у протоколі зазначення про те, що правопорушення він вчинив повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, у матеріалах справи відомості про притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 187 КУпАП також відсутні.

Отже, належних і допустимих доказів, яких достатньо для висновку на підтвердження наявності в його діях об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, особою, яка складала протокол, всупереч вимогам абз. 2 ст. 251 КУпАП суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність в доказів щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись нормами ст. 8, 33, 38, 40-1, ч. 2ст. 187, 247, 251, 252, 268, 283-285 КУпАП, п.1 ч.1 ст. 284, п.5 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 187 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі оскарження - після залишення скарги без задоволення.

Суддя: В.М. Курічова