ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/531/21 Справа № 695/2751/21 Категорія: ч.1 ст.172-6 КУпАПГоловуючий у І інстанції Ушакова К. М. Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., за участю прокурора Гречаника Р.І. та адвоката Ніколаєва О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ніколаєва О.В. на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 припинивши повноваження депутата Богуславецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області та відповідно до п п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно подав до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (перед звільненням), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Ніколаєв О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.11.2021 року та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначив, що судом при розгляді справи не прийнято до уваги те, що саме було зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення як правопорушення, а рішення винесено без з`ясування всіх необхідних обставин справи, які підлягають з`ясуванню під час розгляду справи.

Як вбачається з протоколу № 338/2021 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 07.09.2021 року, старший оперуповноважений УСР в Черкаській області ДСР Національної поліції України майор Блізніков В.С. вбачає, що ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» без поважних причин несвоєчасно подав декларацію особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування (перед звільненням), оскільки граничний термін подачі був 11.12.2020, а декларація фактично була подана 31.03.2021, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6КУпАП.

Тобто, суд розглядаючи справу, щодо наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, повинен керуватися виключно змістом складеного протоколу, а саме обвинувачення ОСОБА_1 в порушенні вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», щодо строку подання декларації (перед звільненням).

ОСОБА_1 не міг порушити положення ч. 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки в даному законі не передбачені строки для подачі декларації перед звільненням.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції" визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема, є формулювання "щорічно до 1 квітня". Для типів декларації "щорічна" та "після звільнення" строк чітко визначений частиною 1 та абз. 2 ч. 2 (який щодо порядку подання декларації відсилає до ч. 1 ст. 45) статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" і не визначений для декларації типу "перед звільненням", тобто декларації особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, подання якої передбачено абз. 1 ч. 2 ст. 45 цього Закону.

Таким чином, усунення прогалин законодавчого регулювання даних правовідносин, шляхом прийняття рішень та видання наказів НАЗК, не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності, оскільки Конституція та Закони України мають вищу юридичну силу. Захисник також вказав, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Обвинувачений знав про загальні строки подачі декларації (щорічно до 01 квітня), а 20-денний термін, на даний час, передбачений лише Порядком формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 10.06.2016 та роз`ясненнями НАЗК, а тому, як того вимагає закон до 01.04. щорічно подавав декларації.

Оскільки, вимогами ч. 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» не передбачені строки для подачі декларації перед звільненням, а інших строків подачі декларацій ОСОБА_1 не знав, 31.03.2021 року, тобто в межах граничних строків подання декларацій було подано декларації «перед звільненням» та декларацію «після звільнення».

Аналіз вищевказаних обставин свідчить, що несвоєчасне подання зазначеної декларації було зумовлене необізнаністю та невизначеністю у положеннях Закону України «Про запобігання корупції» строків її подання. Це, у свою чергу, вказує на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Ніколаєва О.В. в інтересах ОСОБА_1 , на підтримку апеляційної скарги із зазначених у ній підстав скасування постанови суду, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції вважає наступне.

Згідно ч.2 ст. 7 та ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

З матеріалів справи та змісту постанови вбачається, що цих вимог закону при розгляді даної справи і постановленні рішення суд першої інстанції не дотримався. В порушення вимог ст. 245, 252 КУпАП не вжив всіх заходів, передбачених законом, для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, допустив порушення процесуальних норм закону та неповноту розгляду справи.

Насамперед суддя апеляційного суду відзначає, що суддя місцевого суду в порушення ч.2 ст.283 КУпАП у мотивувальній частині постанови відносно ОСОБА_1 взагалі не виклав встановлене при розгляді справи формулювання правопорушення, відносно ОСОБА_1 , визнаного місцевим судом доведеним. Натомість, суд першої інстанції мотивувальну частину постанови виклав, фактично переписавши зміст правопорушення, яке було інкриміновано ОСОБА_1 при складенні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказане порушення вимог ч.2 ст.283 КУпАП є безумовною підставою для скасування.

Крім того, при вирішенні питання про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст.172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч.1 ст.172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчується в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата ради або ради до складу якої його обрано.

В судовому засіданні встановлено, що згідно із рішенням № 1-1/VІІІ Богуславецької сільської ради від 10.11.2015 року ОСОБА_1 визнано депутатом Богуславецької сільської ради VII скликання.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 728-р до складу Вознесенської сільської територіальної громади Черкаської області включено Вознесенську, Богуславецьку, Привітненську, Синьооківську сільські ради.

Згідно з рішенням Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 1-1/VІІІ від 12.11.2020 повноваження депутатів сільських рад, у тому числі, ОСОБА_1 закінчились 12.11.2020 в день відкриття першої сесії Вознесенської сільської ради восьмого скликання.

Згідно ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 2 ст.45 Закону, особи зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частин першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше доданими деклараціями.

Декларація перед звільненням - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого ч.1 ст.45 Закону не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної підпунктах "а", "в" пункту 2 ч. 1 ст.3 Закону, зазначено у чинній редакції Порядку.

Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах "а", "в" пункту 2 ч.1 ст.3 Закону. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону.

Відповідно до вимог ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14 жовтня 2014 року за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України стосовно відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції», яка визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

За змістом статті 152 Конституції України та статті 91 Закону України «Про Конституційний Суду України» закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно діючого законодавства, діючого на теперішній час, адмінвідповідальність за скоєння корупційних правопорушень відновлена лише 30.12.2020 р.

Таким чином на момент виникнення у ОСОБА_1 обов`язку подати декларацію до (02.12.2020р.), законодавством не передбачалась адмінвідповідальність за скоєння корупційних правопорушень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України скасовано як кримінальну, так і адміністративну відповідальність за вчинення корупційних діянь.

Отже, старший уповноважений Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області ДСР Національної поліції України Блізніков В.С. не мав повноважень 07 вересня 2021 року складати протокол №338 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та направляти його в подальшому для розгляду по суті до місцевого суду.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що у ОСОБА_1 закінчились повноваження депутата сільської ради, 12.11.2020.

Оскільки, вимогами ч. 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» не передбачені строки для подачі декларації перед звільненням, а інших строків подачі декларацій ОСОБА_1 не знав, 31.03.2021 року, тобто в межах граничних строків подання декларацій було подано декларації «перед звільненням» та декларацію «після звільнення».

ОСОБА_1 знав про загальні строки подачі декларації (щорічно до 01 квітня), а 20-денний термін, на даний час, передбачений лише Порядком формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 10.06.2016 та роз`ясненнями НАЗК, а тому, як того вимагає закон до 01.04. щорічно подавав декларації.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не мав наміру уникнути фінансового моніторингу доходів.

В матеріалах провадження відсутні також і дані про мету ОСОБА_1 уникнути від фінансового контролю.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Детальний аналіз вищенаведених обставин в суді апеляційної інстанції вказує, що суддя першої інстанції прийшла до передчасного висновку про достатність доказів, що вказують на наявність складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки у ОСОБА_1 був відсутній умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідування ним будь-якого корупційного інтересу, так як ним були подані декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «перед звільненням» та декларацію «після звільнення».

На думку суду апеляційної інстанції, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 прямого або непрямого умислу та корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на неподання декларації перед звільненням.

Тому, відповідно до п.6 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю за обставин скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Вважаю, що враховуючи рішення Конституційного Суду України №13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року, відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

За таких обставин апеляційна скарга адвоката Ніколаєва О.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, закриттю на підставі ч.1 ст.247 КУпАП.

Тому, враховуючи викладене вище та керуючись п.1 ст. 247 КУпАП, ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Ніколаєва О.В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2021 року, щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постанова є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя М. О. Ятченко