Справа №573/478/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Замченко А. О.
Номер провадження 33/816/269/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 вересня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 573/478/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білопільського районного суду Сумської області від 22.04.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Семишкура С. В.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність в його діях складу правопорушення, оскільки справа розглянута без участі його та захисника, матеріали справи в його присутності не складалися, свідків працівники поліції не запрошували, він був затриманий та доставлений до відділення поліції, прилад «Драгер» у поліцейських був відсутній, порядок проведення огляду порушений, вказане у протоколі місце його складання не відповідає дійсності, направлення на проведення огляду йому не видавалося.

Постановою судді Білопільського районного суду Сумської області від 22.04.2021 ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і підданий штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови, 20.03.2021 о 01:25 в м. Ворожба по вул. Слобідській ОСОБА_3 керував мотоциклом «Урал» без реєстр. номера з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду в установленому законом порядку для визначення стану сп`яніння ухилився шляхом відмови (з її фіксацією технічними засобами відеозапису), чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Семишкура С. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 248, ч. 1 ст. 268 КУпАП).

Як убачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення разом із додатками надійшов до суду першої інстанції 25.03.2021, а судовий розгляд вперше призначений судом першої інстанції на 08.04.2021. 07.04.2021 ОСОБА_3 подав заяву про відкладення розгляду справи, щоб він мав достатньо часу для залучення захисника. Наступне судове засідання було призначено на 22.04.2021. Напередодні 21.04.2021 від адвоката Семишкура С. В. надійшло клопотання про відкладення судового засідання через його зайнятість в іншій судовій справі. ОСОБА_3 також подав клопотання з тим же самим проханням, у якому вказав, що він бажає безпосередньо приймати участь у розгляді справи разом із своїм захисником.

Суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_3 навмисно затягує розгляд справи, так як договір із захисником він уклав тільки 19.04.2021, жодних доказів неможливості адвоката з`явитися до суду 22.04.2021 ні ОСОБА_3 , ні його захисник Семишкур С. В. не надали, як і заперечень щодо протоколу, клопотань про виклик свідків, долучення доказів тощо. Крім того, захисник не скористався правом участі в розгляді справи в режимі відеоконференції. Всі ці обставини, на думку судді суду першої інстанції, з урахуванням того, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в розгляді справи не є обов`язковою, надавали можливість розглянути справу без ОСОБА_3 .

Разом з тим, така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому суддею суду першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008), ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_3 , оскільки як від нього, так і від його захисника надійшли клопотання про відкладення судового засідання через неможливість явки останнього до суду у визначену дату, що унеможливлювало здійснення розгляду справи без участі ОСОБА_3 22.04.2021. Вказані в постанові суду обставини не свідчать про навмисне затягування розгляду справи, так як до цього судове засідання відкладалося лише один раз. При цьому суд першої інстанції не був обмежений процесуальними строками накладення стягнення (ст. 38 КУпАП), тому залишення без задоволення клопотань захисту не відповідало завданням КУпАП, внаслідок чого рішення судді підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права (ст. 268 КУпАП), а апеляційна скарга задоволенню у цій частині.

Під час апеляційного розгляду справи установлено, що 20.03.2021 о 01:25 в м. Ворожба по вул. Слобідській ОСОБА_3 керував мотоциклом «Урал» без реєстр. номера з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду в установленому законом порядку для визначення стану сп`яніння ухилився шляхом відмови (з її фіксацією технічними засобами відеозапису), чим порушив п. 2.5 ПДР, що крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 1738911 від 20.03.2021, об`єктивно підтверджується відеозаписами, зробленими працівниками поліції, з яких убачається, що останніми зупинений т/з під керуванням ОСОБА_3 . У подальшому, ОСОБА_3 , не заперечуючи факту керування т/з, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції на відеозапис зафіксовано факт керування ОСОБА_3 т/з, а також його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння згідно визначеної процедури, тому доводи апеляційної скарги відносно порушення порядку проведення огляду (не залучення свідків) є необгрунтованими та не приймаються до уваги.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що направлення на проходження огляду в закладі охорони здоров`я не видавалося, оскільки направлення для огляду видається у разі, якщо водій погодився на такий огляд, і не водію, а працівником поліції відповідному працівнику закладу охорони здоров`я. ОСОБА_3 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я відмовився, тому направлення на огляд не видавалось.

Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги в тій частині, що вказане в протоколі про адміністративне правопорушення місце його складання (м. Ворожба, вул. Слобідська) не відповідає дійсності, так як ця обставина матеріалами кримінального провадження не підтверджується та у будь-якому випадку з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП суттєво не впливає на встановлення обставин вчинення правопорушення та визнання протоколу неналежним чи недопустимим доказом. Зокрема, зазначена обставина не спотворює змісту протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої процесуальний документ є недійсним, а докази недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод ОСОБА_3 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими.

Будь-яких доказів того, що працівники поліції незаконно затримали ОСОБА_3 і здійснювали на нього який-небудь тиск/вплив з метою примушування до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння як і того, що він звертався до компетентних органів з відповідними заявами чи скаргами з приводу неправомірних дій поліцейських, матеріали справи не містять.

Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки т/з, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

З огляду на викладене, апеляційний суд, не виходячи за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини, вважає, що ОСОБА_3 як водій т/з порушив вимоги п. 2.5 ПДР і відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому після скасування постанови судді суду першої інстанції останнього необхідно визнати винним у вчиненні цього правопорушення та накласти стягнення, установлене санкцією цієї норми закону, а також стягнути одночасно на користь держави судовий збір з урахуванням положень ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Білопільського районного суду Сумської області від 22.04.2021 відносно ОСОБА_5 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (реквізити для сплати: отримувач ГУК Сумська область, 21081300; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37970404; рахунок IBAN UA0018001).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн (реквізити для сплати: отримувач коштів ГУК у м. Києві (м. Київ), 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; рахунок IBAN UA0026001; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету 22030106).

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов