Справа №583/4269/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ярошенко Т. О.
Номер провадження 33/816/80/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 172-6 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/4269/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.12.2020, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

на підставі ст. 22 КУпАП звільнена від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

прокурора Ткаченка О. Л.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі (із доповненнями) ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, оскільки декларація подана нею у березні 2020 р, однак 17.08.2020 вона виявила, що електронна декларація зникла в особистому кабінеті, суддя не повідомив її про час судового засідання, справа розглянута без її участі, у задоволенні клопотання про виклик свідків відмовлено, не досліджені надані нею докази, не надано копію протоколу судового засідання та технічних засобів. Працівник поліції не роз`яснив їй права і обов`язки та надав суду підроблений примірник протоколу. Просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.12.2020 ОСОБА_3 на підставі ст. 22 КУпАП звільнена від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Згідно постанови судді, ОСОБА_3 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією відповідно підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» несвоєчасно подала без поважних причин декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 р, а саме 16.09.2020, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Зважаючи на те, що правопорушення не потягло настання будь-яких негативних наслідків суспільним або державним інтересам, враховуючи особу ОСОБА_3 , суддя суду першої інстанції дійшла висновку про малозначність вчиненого останньою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно ч. 4-6 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом 20 днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Апеляційний розгляд справи з додержанням вимог ст. 268, 277-2, 294 КУпАП був призначений дистанційно в режимі відеоконференції з Охтирським міськрайонним судом Сумської області (як найбільш територіально наближеним судом до місця проживання ОСОБА_3 ) на 15.01.2021. У визначений день та час ОСОБА_3 з`явилася до місцевого суду, однак апеляційний розгляд справи розпочатий не був. Наступні судові засідання призначалася на 25.02.2021, 17.03.2021, 22.04.2021, 31.05.2021, 20.07.2021, 12.10.2021, 25.11.2021, але жодне з цих засідань не відбулося, оскільки ОСОБА_3 не з`являлася до місцевого суду та кожного разу до початку судового засідання надсилала клопотання/заяви про відкладення розгляду справи з різних причин. В послідуючому апеляційний розгляд був призначений на 02.12.2021, у яке ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про розгляд справи, знов не з`явилася.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).

У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності ОСОБА_3 , що не суперечить положенням ст. 294 КУпАП. Апеляційним судом надано більш ніж достатньо можливостей для ОСОБА_3 реалізувати своє право на доступ до суду (перегляду судового рішення), оскільки розгляд справи після першого судового засідання 15.01.2021, в якому ОСОБА_3 брала участь, призначався вісім разів протягом тривало періоду часу (майже рік), але в жодне з них остання так і не з`явилася, надсилаючи кожного разу різні клопотання про чергове перенесення судового засідання. Такі систематичні дії ОСОБА_3 перешкоджають справедливому розгляду справи та спрямовані на затягування судового процесу, що є нічим іншим як проявом зловживання процесуальним правом, незважаючи на відсутність у КУпАП загального положення (визначення) про заборону зловживання процесуальними правами, так як така заборона є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права

Не спростовує вказаних висновків і клопотання/заява ОСОБА_3 від 02.12.2021 про відкладення розгляду справи, так як її неявка не є перешкодою для розгляду справи в апеляційному суді згідно ст. 294 КУпАП, враховуючи те, що ОСОБА_3 належним чином повідомлена про час та місце розгляду її апеляційної скарги не пізніш як за три доби до дня розгляду справи шляхом направлення повістки як на електронну пошту, так і через підсистему «Електронний суд», що жодним чином не позбавляло її можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції через Охтирський міськрайонний суд Сумської області, в тому числі через не вручення судової повістки у письмовому виді.

Не є підставою для відкладення розгляду справу і та обставина, що судове засідання у цій справі призначене на 13:15, а вже на 13:30 призначена до розгляду інша справа, так як щільний графік призначення справ зумовлений їх кількістю, але це не обов`язково вказує на те, що для розгляду справи відведено тільки 15 хв, оскільки в кожному конкретному випадку тривалість судового засідання залежить від явки учасників справи, її складності, наявності клопотань, заяв та інших обставин, які можуть вплинути на хід справи. В разі ж браку процесуального часу розгляд може бути відкладений.

Вислухавши доводи прокурора Ткаченка О. Л., перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Рішення про звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП ухвалено суддею 10.12.2020, а апеляційна скарга подана нею через підсистему «Електронний суд» 21.12.2020 наступний робочий день після спливу передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП строку 20.12.2020 (вихідний день неділя), тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно ст. 248, ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа розглядається в присутності особи, яка притягається до відповідальності, на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ч. 2 ст. 268 цього Кодексу при розгляді справ про правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 44, ст. 51, 146, 160, 172-4 172-9, 173, 173-2, ч. 3 ст. 178, ст. 185, 185-1, ст. 185-7, 187 КУпАП, присутність особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Однак вказані вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення (ст. 2 КУпАП) не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_3 , що унеможливило ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення через істотне порушення її особистих прав, свобод і законних інтересів.

Така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому суддею суду першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008), ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП, виходячи із основних (загальних) засад судочинства, закріплених в Конституції України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що постанова судді підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга у цій частині задоволенню.

Поряд із цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вона не повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи є необгрунтованими, оскільки судова повістка про виклик до суду направлялася ОСОБА_3 на вказану нею електрону пошту та за місцем проживання згідно ст. 277-2 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду справи установлено, що ОСОБА_3 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією відповідно пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» несвоєчасно подала без поважних причин декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 р, що крім протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 360/2020 від 18.11.2020, об`єктивно підтверджується дослідженими доказами, а саме:

- рішенням Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 01.12.2017 «Про початок повноважень депутатів Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області», зокрема депутата ОСОБА_3 ;

- протоколом сесії Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 01.12.2017, яким визнані повноваження депутатів, зокрема ОСОБА_3 ;

- протоколами сесій Чернеччинської сільської ради Охтирського району від 18.01.2018, 15.03.2018, згідно яких депутати інформувалися про необхідність виконання вимог ЗУ «Про запобігання корупції»;

- послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчиняла ОСОБА_3 за період з 25.07.2018 до 16.09.2020, з якої вбачається, що декларація подана 16.09.2020;

- роздруківкою з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», згідно якої ОСОБА_3 подала декларацію 16.09.2020;

- листом НАЗК № 71-03/27283/20 від 24.06.2020 про роботу інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Визначення терміну правопорушення, пов`язаного з корупцією, про які йдеться мова у главі 13-А («Адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією») КУпАП міститься у ч. 1 ст. 1 Закону і є діянням, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону. Суб`єктами згідно з пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону є депутати місцевих рад.

Адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. При цьому диспозиція цієї норми є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п. 1, пп. «а» і «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Таким чином, бланкетна диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відсилає до іншого нормативно-правового акту, яким є ЗУ «Про запобігання корупції» і кореспондується з ч. 1 ст. 45 цього Закону, яка у свою чергу передбачає конкретні зобов`язання, що підлягають обов`язковому виконанню певною категорією осіб.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-IX 17.03.2020 ЗУ «Про запобігання корупції» доповнений п. 2-1 наступного змісту: «Встановити, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до ст. 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня».

Вказані вище норми законодавства України про адміністративні правопорушення узгоджуються і з принципом правової визначеності, закріпленому у чисельних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 по справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia) та п. 109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova), у п. 53 по справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та у п. 19 по справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку», а також у рішеннях КСУ від 29.06.2010 та від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно яких «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3). «Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 відносно того, що вона подала декларацію у березні 2020 р, але яка згодом зникла з її особистого кабінету не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються наведеними вище доказами, які є переконливими, достовірними та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_3 . При цьому місцевий суд обгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки необхідності в допиті цих свідків з огляду на наявні докази в справі не встановлено, тому відсутність їх показань не підірвала загальну справедливість провадження.

Не підлягають задоволенню також доводи апеляційної скарги про не направлення ОСОБА_3 копій протоколу та звукозаписів судових засідань, оскільки останній на електрону пошту були направлені копії матеріалів справи, в тому числі протоколу, а щодо технічних носіїв інформації судом надана відповідь про можливість ОСОБА_3 ознайомитися з ними в суді, що ніяк не обмежувало її права і не вплинуло на розгляд справи.

Не роз`яснення працівником поліції ОСОБА_3 прав і обов`язків з огляду на вимоги ст. 254-256, 280 КУпАП суттєво не впливає на встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення і визнання протоколу неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом, не спотворює змісту протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої цей важливий процесуальний документ є недійсним, а докази недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод ОСОБА_3 , так як не всі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що працівник поліції надав суду підроблений протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, в частині внесення до нього відомостей про те, що ОСОБА_3 відмовлялася від підписів у цьому документі, то вони не можуть бути прийнятим до уваги, оскільки судом здійснений розгляд оригіналу протоколу про адміністративне правопорушення, у якому зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП). ОСОБА_3 об`єктивно мала достатньо можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги організувати свій захист у належний спосіб і без обмежень щодо можливостей вживати усіх засобів захисту під час судового розгляду, а також впливати на його результат.

Не знайшли свого підтвердження також доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про упередженість судді суду першої інстанції під час розгляду справи, так як заявлений ОСОБА_3 відвід судді Ярошенко Т . О. був вирішений у встановленому законом порядку іншим суддею місцевого суду, за наслідками якого у задоволенні заяви відмовлено. Повторно заявлений відвід цій же судді не містив належного обгрунтування, тобто підстав, які б свідчили про будь-яку упередженість чи небезсторонність судді, її побічну чи пряму зацікавленість або ж наперед сформовану правову позицію щодо майбутніх результатів розгляду справи, наявність у судді певних виключно суб`єктивних внутрішніх переконань, неможливість ухвалення об`єктивного рішення у справі, сумнівів у сторін та забезпечення суддею довіри до судової влади України, збереження та підвищення її авторитету, що і стало підставою для залишення повторної заяви про відвід без розгляду.

Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених ст. 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате підлягає закриттю (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Зважаючи на те, що днем виявлення правопорушення необхідно вважати 28.09.2020, так як з цієї дати уповноважена особа почала здійснювати збір доказів за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_3 , то строк накладення стягнення сплинув 28.03.2021, внаслідок чого після скасування постанови судді суду першої інстанції від 10.12.2020 провадження у справі стосовно ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП. При цьому не встановлено обставин, які б значно знижували суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 правопорушення та свідчили про малозначність застосування превентивних антикорупційних механізмів, оскільки ОСОБА_3 порушила вимоги ЗУ «Про запобігання корупції», який визначає засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст і порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, щодо системи об`єктивного фінансового контролю за майновим станом публічних службовців, тобто вчинене протиправне, винне діяння, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.12.2020.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.12.2020 відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов