Справа № 135/1296/21
Провадження № 3/135/709/21
ПОСТАНОВА

іменем України

28.12.2021 м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від відділення поліції №3 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 ,

за ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ВАБ №770027 складеного 05.11.2021, зазначено, що 05.11.2021 близько 15 год. 00 хв., ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » здійснювала господарську діяльність без відповідних документів, а саме: реалізовувала алкогольні напої без наявної ліцензії всупереч ЗУ.

В дане судове засідання ОСОБА_1 , будучи належно повідомленою, не з?явилась. Захисник Волошин І.А. просив закрити провадження у справі, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених в протоколі обставин про реалізацію ОСОБА_1 алкогольних товарів. Крім того, не вказано норми якого закону порушено ОСОБА_1 наявність товару на торгових полицях саме по собі не може свідчити про його реалізацію.

В судовому засіданні 07.12.2021 ОСОБА_1 вину не визнала, повідомила, що вона в магазині не проводила реалізацію алкогольних товарів бо висіла вивіска, що «відділ алкоголю тимчасово не працює». Її магазин площею біля 50 кв.м. Окремо розміщені продукти харчування, які вона реалізовувала, зокрема, 05.11.2021. Алкогольні товари розміщено окремо. Вона планувала відкрити алкогольний відділ, закуповувала товар, однак через затримку у виготовленні ліцензії, не здійснювала його реалізацію. Замовила касовий апарат, який необхідний для реалізації алкоголю. Зазначених в протоколі свідків вона не бачила, в магазині при вилученні товару їх не було. Тому вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.164 КУпАП, а тому просила закрити справу у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Волошина І.А., суд дійшов наступних висновків.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 164 КУпАП дає підстави стверджувати, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді даної справи, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Згідно зі ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, вирішення справи в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Отже, безпосереднім об`єктом правопорушення є встановлений порядок здійснення підприємницької діяльності, порядок ліцензування окремих видів підприємницької діяльності.

Норма ст. 164 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону, що регулює певні види господарської діяльності і передбачає відповідальність за вчинення ряду окремих протиправних діянь, які врегульовані законом.

Стаття 256 КУпАП передбачає, що в протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зазначається і нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення.

Тобто необхідним є встановлення та зазначення у протоколі, норми яких законів порушила особа, діючи всупереч встановленому порядку зайняття господарською діяльністю.

Натомість, у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не вказано конкретно, яку саме норму спеціального закону було нею порушено, у результаті чого може настати відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП України.

При цьому суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протокол у справі про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №770027 зазначено, що 05.11.2021 близько 15 год. 00 хв., ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » здійснювала господарську діяльність без відповідних документів, а саме: реалізовувала алкогольні напої без наявної ліцензії.

Разом з тим, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, отримувала кошти від покупців за проданий алкогольний товар, чим здійснював господарську діяльність з продажу алкоголю.

При цьому суд враховує, що у відповідності до ч.ч.1, 2 ст.3 Господарського кодексу України (далі- ГК), під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Згідно ч.1 ст.42 ГК видом господарської діяльності є підприємницька діяльність тобто самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Проте в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б однозначно вказували на те, що в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 05.11.2021 здійснювалась реалізація алкогольних напоїв без ліцензії.

Наявність в магазині алкогольної продукції, саме по собі, не свідчить про вчинення дій щодо її реалізації.

При цьому ОСОБА_1 заперечує, що продавала алкогольні напої, вказуючи, що відділ алкоголю в магазині не працював, про що було повідомлено.

Судом вживались заходи для виклику понятих, вказаних в протоколі. Однак, на виклик суду, направлений за вказаними в протоколі адресами понятих, вони не зєявились. При цьому ОСОБА_1 не заперечувала факт вилучення з магазину переліку алкогольних напоїв.

Таким чином, враховуючи, що при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано вимог закону, не зазначено, які саме норми порушила ОСОБА_1 , у чому це виразилося, не викладено повно фактичних обставин правопорушення, указаний протокол не може бути взятий до уваги як беззаперечний доказ вчинення правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких i узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 вiд 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення вiд 18 січня 1978 року у справі «Iрландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП не доведена, оскільки по справі немає беззаперечних та безсумнівних доказів на підтвердження «поза розумним сумнівом» обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи суд тлумачить на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.1ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відображають усіх ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, викладену в протоколі, тому суд вважає за необхідне провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 164, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.164 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя