Справа № 617/1909/21
Провадження № 3/617/554/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року Вовчанський районний суд Харківської області у складі судді Глоби М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Вовчанську Харківської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділу поліції № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 254210 від 15.11.2021 року, ОСОБА_1 15.11.2021 року о 13 год. 50 хв. по вул. Дружби, буд. 50, в с. Молодова керував автомобілем марки ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі водій відмовивсяу присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України.

Перевіривши матеріали справи, суд критично ставиться до матеріалів, складених поліцейським відділу поліції № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області та направлених на розгляд суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

За змістом ст. 245 КУпАП суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом та у випадку доведеності вини призначити справедливе стягнення.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 254210 від 15.11.2021 року,що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі у присутності двох свідків.

Разом з тим, до протоколу доданий Висновок КНП «Вовчанська ЦРЛ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 56 від 15.11.2021 року, у якому зазначено, що ОСОБА_1 15.11.2021 року о 16 год. 10 хв. перебував стані легкого алкогольного сп`яніння.

Таким чином, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_1 не конкретне, що суттєво порушує право на захист останнього.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерел права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права із за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксера де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також, що порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаними Конвенцією про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

У справі «Малофєєва проти Росії» ЄСПЛ серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд з власної ініціативи позбавлений можливості формулювати склад правопорушення.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 зазначено, що протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст. 256 КПАП, повертаються відповідному органу для належного оформлення.

Вказані недоліки заважають своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності із законом, забезпечити виконання винесеної постанови за результатами розгляду, а також виявленню причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративного правопорушення, запобіганню правопорушенню, вихованню громадянина у дусі додержання законів, зміцнення законності. Крім того, вказане суттєво порушує права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, її право на захист.

Враховуючи викладене, вказана справа підлягає поверненню особі, яка направила його у суд, для усунення встановлених недоліків та належного оформлення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. ст. 255, 256, 268, 276, 278 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, повернути відділу поліції № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя -