Справа 362/4579/21
Провадження 3/362/1939/21
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2021 року м. Васильків

Суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Сухарева О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 212-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , помічника командира - начальника служби охорони державної таємниці, -

В С Т А Н О В И В:

30.08.2021 з Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла справа про адміністративне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 212-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 щодо порушення ним вимог п. 41, 42 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, ст. ст. 21, 28 Закону України «Про державну таємницю».
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 17/1/3 3865 дек від 30.08.2021, помічник командира начальник служби охорони державної таємниці в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вжив заходів щодо забезпечення режиму секретності та з лютого по червень місяць поточного року видавав документи для опрацювання та ознайомлення з грифом «Таємно» та «Цілком таємно» старшому помічнику начальника зв`язку капітану ОСОБА_2 , який з вересня місяця по серпень 2021 не мав допуск до державної таємниці. При цьому ОСОБА_2 , відповідно до наказу УСБ України у Харківській області від 28.09.2011 № 121д отримав допуск до державної таємниці, термін якого закінчився 28.09.2018. Таким чином, ОСОБА_1 не здійснив належний контроль та внаслідок своєї бездіяльності вчинив адміністративне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 212-2 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав, пояснив, що був призначений на посаду 23 листопада 2020 року. З лютого 2021 року він видавав документи з грифом «Таємно» та «Цілком таємно» старшому помічнику начальника зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , оскільки був переконаний, що той має допуск до державної таємниці. Для цього в нього була підстава: наявний допуск за формою 2, де вказано, що в 2014 році відбулося переоформлення допуску до державної таємниці. Терміни дії допуску для форми 2 - 7 років, тому, якщо рахувати її з 2014 року, коли здійснено переоформлення допуску, термін дії допуску не закінчився. Попередньої ж форми 1, де б вказувалося, коли саме ОСОБА_2 отримав допуск до інформації з грифом «Таємно» та «Цілком таємно» в нього не було, оскільки останній переведений у в/ч НОМЕР_1 з Ніжина і там допуск за формою 1 було знищено. Разом з тим, при перевірці номенклатури посад працівників підприємства, погодженої з ДОДТ та Л СБ України було виявлено, що за п. 10 номенклатури, яка передбачає посаду старшого помічника начальника зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 , значиться 1 працівник, якого допущено не було. У зв`язку з цим ним було ініційовано перевірку даного факту: проведено опитування ОСОБА_2 , здійснено перевірку на наявність чи відсутність психічних захворювань у нього та після отримання медичної довідки ГВКГ м. Київ від 29.06.2021 направлено вказані документи разом з обліковими картками ОСОБА_2 до начальника Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування СБ України з метою надання допуску до державної таємниці по формі 2 ОСОБА_2 . Однак, після виявлення ним відсутності допуску в ОСОБА_2 та направлення вказаного листа, Департаментом військової контррозвідки на основі виявленої ним інформації відносно нього було складено протокол за неналежний контроль за дотриманням установленого порядку доступу до відомостей, що становлять державну таємницю, хоча, як вказано в протоколі, допуск до державної таємниці ОСОБА_2 закінчився ще 28.09.2018. Тобто, з 28.09.2018 і до 23.11.2020, коли його, ОСОБА_1 , було призначено на посаду заступника начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 отримував документи для опрацювання та ознайомлення з грифом «Таємно» та «Цілком таємно» від попередніх посадових осіб. У зв`язку з цим, він вважає, що ним було здійснено належний контроль за дотриманням порядку доступу до відомостей, що становлять державну таємницю, результатом чого стало виявлення недопущення ОСОБА_2 до державної таємниці, на що він, ОСОБА_1 , прореагував відповідним чином.
Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Як вбачається з положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою провадження в справі про адміністративне правопорушення є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Склад адміністративного правопорушення передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт і суб`єктивну сторону, при відсутності хоча б одного з яких не можна говорити про наявність складу адміністративного правопорушення.
Об`єкт адміністративного правопорушення це сукупність суспільних відносин, що охороняються адміністративним правом, а також регулюються нормами трудового, цивільного, земельного, фінансового права, за порушення яких накладаються адміністративні стягнення.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені законом.
Суб`єктами адміністративних правопорушень виступають громадяни чи посадові особи, які досягли відповідного віку чи мають спеціально визначений законом статус.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника.
За приписами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.
Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, то він та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.
Згідно вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
При цьому, суть адміністративного правопорушення, вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
З протоколу про адміністративне правопорушення № 17/1/3-3865дек від 30.08.2021, складеного щодо ОСОБА_1 , вбачається, що він не забезпечив контроль за охороною державної таємниці, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 212-2 КУпАП.
Частиною 2 статті 212-2 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Пункту 6 дана частина не містить взагалі.
Тобто, об`єктивною стороною та обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-2 КУпАП є повторність вчинення порушення.
Разом з тим, в п. 9 протоколу про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 протягом року не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення законодавства в сфері охорони інформації з обмеженим доступом.
Матеріали справи також не містять інформації щодо повторного протягом року вчинення ОСОБА_1 порушення з числа передбачених ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), відповідно до якої суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Слід зазначити, що згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що суть адміністративного правопорушення, вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 212-2 КУпАП, повторність дій ОСОБА_1 не підтверджується жодними доказами, тобто відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-2 КУпАП, дана частина статті не містить п. 6, тоді як ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 212-2 КУпАП, а суддя не має права змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення.
Враховуючи встановлену вище відсутність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-2 КУпАП, відповідальність за нею настати не може, оскільки без наявної об`єктивної сторони адміністративного правопорушення відсутній склад адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-2 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанову може бути оскаржено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Сухарева О.В.