ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/624/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сулейманової М.І., а також представника митниці Тупікової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1977 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 11601 грн. 15 коп.

Також, вилучений згідно протоколу предмет порушення митних правил, а саме: «пристрій для відстрілу патронів травматичної дії мод. «Форт-12Р» кал.9 мм. Р.А. № НОМЕР_1 споряджений обоймою з 7 патронами марк. «СОВА П 9 мм.», загальною вартістю 11601,15 грн., які зберігаються на складі Слобожанської митниці Держмитслужби - конфісковано на користь держави.

Поряд з цим з ОСОБА_1 стягнуто витрати за зберігання предмету порушення у розмірі 2613 грн.

Крім того, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

Постановою встановлено, 08.04.2020 о 08 год. 17 хв. в зону митного контролю МАПП "Гоптівка" Слобожанської митниці Держмитслужби з України в напрямку Російської Федерації в`їхав автомобіль "Ford Focus", реєстр. номер НОМЕР_2 під керуванням гр-на України ОСОБА_1 . Формою проходження митного контролю гр-н ОСОБА_1 обрав смугу спрощеного митного контролю "зелений коридор", тобто своїми діями заявив, що предметів, заборонених або обмежених до переміщення через митний кордон України, або товарів у обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення, не має. На підставі аналізу й оцінки ризиків автомобіль було переведено на смугу "червоний коридор" для проведення митного огляду транспортного засобу та особистих речей. Перед початком огляду, під час усного декларування гр-н ОСОБА_1 також заявив про відсутність товарів та предметів, які підлягають обов`язковому декларуванню, оподаткуванню, заборонених або обмежених до переміщення. Однак, при здійсненні подальшого митного огляду транспортного засобу, в салоні автомобіля у відділенні для дрібних речей (т.з. «бардачок»), без ознак приховування, було виявлено пристрій для відстрілу патронів травматичної дії мод. "Форт-12 Р" кал. 9 мм. Р.А. № НОМЕР_1 споряджений обоймою з 7 патронами марк. "СОВА П 9 мм.", про який гр-н ОСОБА_1 не заявив при декларуванні під час перетину митного кордону України. По даному факту у відношенні гр-на ОСОБА_1 був складений протокол про ПМП за ознаками ст. 472 МК України, вищезазначені предмети на підставі ст.511 МК України вилучені та передані на зберігання до комори Слобожанської митниці Держмитслужби.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він не мав умислу на переміщення предмету через митний кордон. Не мав наміру перетинати кордон. Вказує, що автомобіль йому не належить, а тому в нього не було документів, які дозволяють перетинати кордон. Зазначив, що одразу не повідомив працівників митниці про наявність у нього пристрою для відстрілу гумових куль, оскільки забув про те, що він у нього наявний. Вважає, що в справі немає доказів того, що він пересік кордон або мав на це намір. Вважає, що від його дій не завдано будь-якої шкоди.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції він участі не приймав, про час та місце розгляду справи стосовно нього він не був повідомлений, а про існування оскаржуваної постанови дізнався лише під час ознайомлення з матеріалами справи 01.12.2020 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Сулейманової М.І., а також пояснення представника митниці Тупікової О.О., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважала постанову суду законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні митних правил.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Відповідно до відомостей протоколу про порушення митних правил (арк. 5), 08.04.2020 року о 08.17 год. в зону митного контролю пропуску «Гоптівка» в напрямку руху з України до Російської Федерації в`їхав легковий автомобіль «ФОРД ФОКУС», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрав коридор спрощеного митного контролю «зелений коридор». В рамках застосування системи управління ризиками, відповідно до ст.ст. 361-363 МК України від 13.03.2012 № 4495-VI, було прийнято рішення про переведення вищевказаного транспортного засобу на смугу руху «червоний коридор» з метою проведення митного огляду транспортного засобу і особистих речей громадянина ОСОБА_1 . При проведенні усного декларування ОСОБА_1 заявив, що не переміщує через митний кордон України будь-якої зброї, боєприпасів, вибухових речовин, наркотичних речовин та інших товарів, які заборонені до переміщення через митний кордон України або підлягають обов`язковому декларуванню. Після цього транспортний засіб особистого користування «ФОРД ФОКУС» було виведено із загального потоку руху і направлено для проведення його огляду. В ході огляду салону автомобіля у відділенні для рукавичок на видному місці без ознак приховування було виявлено пристрій для відстрілу патронів споряджених кулями травматичної дії «ФОРТ - 12 Р 9мм Р.А.» Після виявлення предмету правопорушення ОСОБА_1 було надано до митного контролю дозвіл на зброю.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.

Поряд з цим, в цьому протоколі ОСОБА_1 особисто зазначив, що зміст протоколу йому зрозумілий, зауважень до митних органів він не має (арк. 5).

Відповідно до власноручних письмових пояснень (арк. 13), ОСОБА_1 зазначив, що 08.04.2020 року він виїжджав з України забрати знайомого на нейтральній території. Під час досмотру його автомобіля у відсіку для печаток був виявлений пістолет травматичної дії «ФОРТ012Р» з дозволом та сім патронів до нього. Під час досмотру він не заявив про наявність цього предмета у його автомобілі, оскільки він не знав, що він підлягає обов`язковому декларуванню. Також зазначив, що давно не перевіряв його наявність в автомобілі та вважав, що цей пристрій перебуває вдома.

Отже, аналізуючи ці пояснення та пояснення, які він навів у протоколі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час складення протоколу про порушення митних правил ОСОБА_1 намагався виїхати за межі митного кордону України до нейтральної території та не повідомив працівників митниці про наявність в автомобілі пристрою для відстрілу гумових куль. визнавав себе винним та погоджувався зі змістом протоколу.

Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником митниці, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив, а навпаки погодився з ними.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, що свідчить про відсутність підстав вважати дії працівників митниці незаконними та про те, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідали дійсності.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснював, що не намагався перетинати кордон України, що об`єктивно суперечить відомостям його письмових пояснень.

Також ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснював, що він знав, що в нього був наявний пістолет, та усно він повідомляв про це працівників митниці.

Такі твердження апелянта є необґрунтованими, оскільки в своїх письмових поясненнях він зазначив, що забув про те, що в його автомобілі зберігається пристрій для відстрілу гумових куль. Такі твердження суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення від відповідальності.

Крім того, до тверджень апелянта про те, що пункт пропуску не працював та він не міг перетинати кордон суд ставиться критично, оскільки представник митниці повідомив, що пункт пропуску «Гоптівка» працював та за наявності відповідних документів пропускав громадян до території Російської Федерації.

Будь-яких фактичних відомостей на підтвердження своїх доводів ані ОСОБА_1 , ані його захисник Сулейманова М.І. суду не надали, тобто у суду немає підстав ставити під сумнів відомості, які зазначив представник митниці.

Крім того, представник митниці повідомила, що у разі, коли громадяни на автомобілях під`їжджають до митного поста «Гоптівка» працівники митного поста обов`язково з`ясовують мету перебування біля поста. Також, працівники митниці не мають процесуального права примусити особу пройти митний контроль, якщо така особа не виявляє бажання перетинати митний кордон.

Оскільки ОСОБА_1 виявив бажання пройти митний контроль, це об`єктивно свідчить про намір ОСОБА_1 перетнути митний кордон України, що, в свою чергу, підтверджується відомостями його власноручних письмових пояснень, а тому останній був зобов`язаний задекларувати пристрій для відстрілу гумових куль, чого він не зробив.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що він не знав, що цей пристрій обов`язково необхідно декларувати.

Проте, відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 намагався перетнути митний кордон України та мав у автомобілі пристрій для відстрілу гумових куль із дозволом на нього, однак не задекларував цей пристрій, але повинен був це зробити.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ - є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП або МК України під час складання протоколу та його розгляду судом першої інстанції, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 митних правил України та притягнуто за ст. 472 МК України до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков