Справа № 297/652/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

28.10.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Товта М.О., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 25.03.2021, о 00 год 30 хв, у м. Берегове, по вул. Пушкіна, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Дейво», д. н. з. « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив приписи п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що судове засідання відбулося без участі апелянта, до того ж, останнього не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає та запевняє, що не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. На думку ОСОБА_1 , місцевий суд розглянув справу без з`ясування всіх її обставин, взявши до уваги тільки один доказ - протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, при цьому не допитав свідків події та залишив поза увагою те, що у матеріалах справи відсутні відомості про відсторонення водія від керування транспортним засобом, немає відеозапису з місця події та рапорту поліцейського. ОСОБА_1 підтверджує факт зупинки автомобіля, однак категорично заперечує твердження, що у поліцейських була підозра вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває за кермом у нетверезому стані. Окрім того, стверджує, що жодних пропозицій чи направлень на проходження огляду з метою визначення стану сп`яніння від працівників поліції не отримував. Також вказує на те, що через те, що фізично не був присутнім під час оформлення протоколу, вказаний документ не підписав та копію його не отримав, жодних свідків на місці події також не було. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження в справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Товта М. О., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Отже, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №088434, 25.03.2021, о 00 год 30 хв, у м. Берегове, по вул. Пушкіна, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Дейво», д. н. з. « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу, отримання його копії та від надання будь-яких пояснень з приводу вказаної події у присутності двох свідків. Викладені у протоколі обставини підтвердили свідки події - громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення це засвідчили. (а. с. 1).

Між тим, з апеляційної скарги та пояснень адвоката Товта М.О. вбачається, що факт керування ОСОБА_1 25.03.2021, о 00 год 30 хв, у м. Берегове, по вул. Пушкіна, автомобілем марки «Дейво», д. н. з. « НОМЕР_1 », не оспорюється, а також не оспорюється факт зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Вищенаведений доказ, який є належним та достатнім підтверджує порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який відповідно до ст. 251 КУпАП є належним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Нейметі А. Ю. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд також вважає, що підстави не довіряти або сумніватись у об`єктивності свідків - громадян громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - відсутні, оскільки останні своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що водій ОСОБА_1 не вчиняв вказане адміністративне правопорушення, а саме не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, - апеляційний суд вважає безпідставними й такими, що не підтверджуються жодними доказами. Їх особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не надано ні в суді першої інстанції, такі не додані його представником, адвокатом Товтом М. О. і під час розгляду апеляційної скарги. При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення береться до уваги і те, що ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що керував транспортним засобом марки «Дейво», д. н. з. « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка ходай від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Що стосується тверджень апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення оформлений всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, на переконання апеляційного суду, такі не є слушними. Статтею 256 КУпАП чітко регламентовано, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Апеляційний суд визнає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам вищевказаної норми права.

Доводи апелянта про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не був присутній під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, при цьому свідки, зазначені у протоколі, також були відсутні, - апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у підтвердження цих доводів ані ОСОБА_1 , ані його представник, адвокат Товт М. О. не надали жодних доказів, не заявляли клопотань про виклик та допит вказаних свідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд залишив поза увагою, що у матеріалах справи відсутні відомості про відсторонення водія від керування транспортним засобом, немає відеозапису з місця події та рапорту поліцейського, що жодних пропозицій чи направлень на проходження огляду з метою визначення стану сп`яніння від працівників поліції ОСОБА_1 не отримував, апеляційний суд вважає такими, що не впливають на доведеність вини, кваліфікацію дій та накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за скоєне ним правопорушення.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення також береться до уваги і те, що ОСОБА_1 не з`явився на розгляд справи до апеляційного суду, а також те, що сторона захисту не оскаржувала рішення посадових осіб правоохоронних органів при проведенні перевірки та прийнятті відповідних процесуальних рішень щодо ОСОБА_1 .

Таким чином, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та не бере до уваги доводи апеляційної скарги, які є безпідставними і не спростовують правильності висновків суду про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та, на думку суду, є намаганням правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за скоєне.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Отже, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а подана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційна скарга - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан