Справа № 188/1145/21
Провадження № 3/188/610/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Бурда П.О., розглянувши в смт Петропавлівка Дніпропетровської області матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшла від відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, паспорт НОМЕР_2 , виданий 13.11.2006 року Петропавлівським РВ УВМС України в Дніпропетровській області, не працюючої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутої за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 493955 від 17 серпня 2021 зазначено, що ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов`язки стосовно своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: не розповідає про культурно етичну поведінку дитини на вулиці та повагу до дівчат та не контролює місце знаходження дитини.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату час, та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказані в протоколі обставини скоєння адміністративного правопорушення не мають свого підтвердження в доданих до протоколу матеріалах.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рн/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Зокрема, рапорт працівника поліції не являється доказом скоєння кримінального правопорушення. Винуватість особи встановлюється лише вироком суду, що відповідає презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини та ст. 62 Конституції України та ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях правової позиції, за якою суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

З письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вбачається причинного зв`язку між конкретними діями чи бездіяльністю ОСОБА_2 та невиконанням батьківських обов`язків ОСОБА_1 , передбачених ч.2 ст.184 КУпАП.

За змістом ст.ст. 10,11 КУпАП адміністративне правопорушення може бути вчинено умисно або з необережності, тобто вина особи є частиною складу правопорушення і підлягає доказуванню.

На підставі наданих матеріалів справи дії ОСОБА_1 не можна кваліфікувати за частиною 2 статті 184 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що провадження щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 24, ст.247, ст.251, п.1 ч.1 ст.284, ст.184 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження стосовно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через суд, який виніс постанову.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя П. О. Бурда