Справа № 344/8645/21
Провадження № 33/4808/770/21
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Данильчука Назарія Богдановича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Данильчука Назарія Богдановича на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.11.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник Данильчук Н.Б. просив постанову суду як незаконну скасувати, провадження закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова судді не відповідає повноті судового розгляду та фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом першої інстанції не було розглянуте його клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, а клопотання про закриття провадження залишено без розгляду, й без належного мотивування причин відмови. В обґрунтування незаконності складеного протоколу, сторона захисту посилається на безпідставну зупинку транспортного засобу працівниками поліції, не доведено факт керування. Звертає увагу, що пояснення свідків, що долучені до матеріалі провадження не вказано ані особу водія, ані факт того, що вказані особи були свідками руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_1 26.05.2021 року о 01 год. 30 хв., в м.Івано-Франківську, по вул. Г.Мазепи, 160, керував транспортним засобом «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання не з`явився ОСОБА_1 .

В судове засідання з`явився захисник Данильчук Н.Б., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. Клопотань не заявлено. Повідомив, що його підзахисному ОСОБА_1 відомо про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, просив судове засідання проводити у його відсутність.

Враховуючи наведене вище, вважаю за можливе апеляційний розгляд провести у відсутність ОСОБА_1 , якого належним чином сповіщено про час та місце судового розгляду, що не суперечить вимогам ст. 268 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник Данильчук Н.Б., підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторону захисту, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважаю, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення та, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини останнього та призначив йому справедливе стягнення, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке узгоджується з вимогами ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Так, з пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №122855 від 26.05.2021 року вбачається, що останній керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, й у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку у медичному закладі (а.п. 1).

Протокол містить особисті пояснення ОСОБА_1 наступного змісту: «Незгідний, так як я був на освідченні 3 дні потому» (а.п. 1).

До матеріалів провадження долучено докази на підтвердження вказаного обвинувачення, а саме направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції із виявленими ознаками сп`яніння, пояснення 2-х свідків також із посиланням на ознаки сп`яніння (а.п. 1-3).

Відеозапис з нагрудних камер поліцейських, що міститься в матеріалах провадження, складається з двох файлів, з яких вбачається, як працівники поліції ведуть розмову із водієм ОСОБА_1 , який перебуває на водійському сидінні транспортного засобу, й наголошує останнім, що він нічого не порушував, а тому йому незрозуміла причина зупинки. Під час розмову, працівник поліції повідомляє, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння й оголошує їх. Вбачається, що транспортний засіб перебуває на дорозі. Чути я водій відмовляється їхати в медичний заклад. Працівник поліції роз`яснює п. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» в частині прав працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу. Вбачається як запрошують двох свідків, яким працівник поліції повідомляє про те, що зупинено водія, у якого виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Далі працівник поліції у присутності вже двох свідків пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, у відповідь чути чітку відповідь останнього: «Я відмовляюсь». Після цього працівник поліції роз`яснює водієві права, передбачені діючим законодавством.

На другому файлі зафіксовано як працівник поліції складає протокол про адміністративне правопорушення, й ознайомлює водія ОСОБА_1 з його змістом. Водій наголошує на тому, що він не згідний із протоколом, оскільки три дні потому був на наркоосвідченні, й зараз його зіниці очей не розширені, тому пропонує працівникам поліції подивиться на нього ще раз, оскільки жодних ознак наркотичного сп`яніння він не має.

Перевіривши всі наявні докази у справі, співставивши їх як з фактично дослідженими по справі обставинами, так й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції мав достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті доведеності обвинувачення останнього у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП містить в собі три самостійних склади адміністративного правопорушення, зокрема у разі якщо особа: 1) керувала транспортним засобом, при цьому будучи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передала керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, за умови, що тому, хто передає керування, відомо про такий стан; 3) керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, факт відмови особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, містить в собі самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання сторони захисту на те, що матеріалами провадження не доведено безпосереднього факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, спростовується змістом відеозапису, на якому чути, як працівник поліції наголошує свідкам на те, що водій керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, при цьому особисто ОСОБА_1 не спростовує факту керування, а наголошує на тому, що він не перебуває в стані наркотичного сп`яніння, а тому відмовляється їхати в лікарню.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з п. 4 розділу І Інструкції, є наявність однієї чи декількох ознак: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП наступає з часу відмови особи від проходження огляду, а тому працівниками поліції правомірно було складено протокол про адміністративне правопорушення, й той факт, що ОСОБА_1 три дні потому був на освідченні, не позбавляє його обов`язку проходити огляд на законну вимогу працівника поліції за наявності відповідних ознак сп`яніння, виявлених працівниками поліції під час спілкування.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, в поясненнях свідків та в направлені водія в медичний заклад, що долучені до матеріалів провадження, зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 , а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, що свідчить про наявність правових підстав у працівників поліції пропонувати водієві пройти огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладах охорони здоров`я (а.п. 1-3).

Питання в частині безпідставності зупинки працівниками поліції транспортного засобу водія ОСОБА_1 , про що наголошує сторона захисту, не є доказом відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Матеріали провадження не місять жодних відомостей щодо оскарження ОСОБА_1 чи його захисником незаконних дій працівників поліції, й стороною захисту таких доказів не надано.

Не надано й доказів, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість працівників поліції.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

В той же час, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, виходячи саме з обов`язку водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) суду не надано.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили та оцінюються у сукупності з іншими доказами по справі.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки він, керуючи транспортним засобом та маючи ознаки наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, в той час як п. 2.5 ПДР України зобов`язує водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що постанова судді не відповідає повноті судового розгляду та фактичним обставинам справи.

Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було розглянуте його клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, й на те, що клопотання про закриття провадження залишено без розгляду і без належного мотивування причин відмови, як на підставу незаконності прийнятого судом рішення, то під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, з задоволенням клопотання захисника про розгляд справи в режимі відеоконференції за його участі.

Таким чином доходжу висновку, що той факт, що судом першої інстанції не було задоволено клопотання сторони захисту про розгляд справи в режимі відеоконференції з посиланням на те, що це не передбаченого нормами КУпАП, не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. Під час апеляційного розгляду такі права були поновлені.

Відсутність окремого рішення про вирішення клопотання про закриття провадження по справі, не свідчить про те, що суд першої інстанції його не розглянув, оскільки за результатом розгляду прийнято рішення про притягнення особи до відповідальності, що й свідчить про те, що суд першої інстанції не встановив підстав для закриття провадження по справі.

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Оцінивши наведені докази, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена, та поза розумним сумнівом висновки суду першої інстанції про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, належним чином мотивовані.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції під час апеляційного перегляду, не встановлено.

Враховуючи наведене, вважаю, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Данильчука Назарія Богдановича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.11.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло