провадження 3/362/1933/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2021 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поповича Олега Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Кострубіцької Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (далі ОСОБА_1 )

за частиною 2 статті 154 КУпАП.

У судове засідання прибули:

особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ;

захисник адвокат Данілова В.В.;

представник потерпілого адвокат Сучков О.С.;

законний представник потерпілого ОСОБА_2 .

Суд установив:

Згідно зі складеним 19 серпня 2021 року протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 512166 03 серпня 2021 року о 10:00 ОСОБА_1 у с. Зозулі по вул. Гагаріна неналежним чином вигулював собаку породи «Веймаранер» без намордника та повідка, що призвело до укусу громадянина ОСОБА_3 , 2016 року народження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 154 КУпАП.

Зазначені обставини підтвердила свідок ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що 03 серпня 2021 року вранці вона вийшла на прогулянку з онуками Катасоновими ОСОБА_5 (5 років) і ОСОБА_6 (9 років). Під час руху по дорозі вона побачила чоловіка, який вигулював собак, які були без намордників і повідків; вона та діти злякались, оскільки собаки були не маленькі. ОСОБА_1 власник собак сказав, щоб вони не хвилювались, але раптом одна з собак напала на ОСОБА_5 , який упав на живіт, а собака вкусила його за сідницю, після чого він почав плакати. ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_1 вибачився у зв`язку з зазначеними обставинами. Також ОСОБА_4 зауважила, що після інциденту ОСОБА_5 почав поводитись по-інакшому, почав боятись, не може знаходитись у кімнаті з вимкненим світлом, боїться залишатися один, боятися тварин.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , пояснив, що 03 серпня 2021 року, повернувшись додому, довідався про напад собаки на сина, після чого направився до місця проживання ОСОБА_1 , провівши з ним розмову щодо даного інциденту, під час якої останній вибачився. Однак, після повернення додому й огляду місця укусу на останньому проявились декілька червоних вм`ятин, у зв`язку з чим звернулись за допомогою до лікаря й у подальшому викликали поліцію.

Представник потерпілого адвокат Сучков О.С. у судовому засіданні зазначив, що вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення повністю підтверджено належними та допустимими доказами.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав.

ОСОБА_1 надав пояснення, відповідно до яких дійсно, в зазначений день і час вигулював трьох собак у лісі поруч із с. Зозулі, але поза межами населеного пункту. ОСОБА_1 вважає, що нападу собаки на дитину як такого не було, собака підбіг до дітей, зреагувавши на крики останніх. ОСОБА_1 заперечував факт нанесення шкоди здоров`ю дитини та зазначив, що якщо би його собака, яка за розмірами схожа на німецьку вівчарку, дійсно вкусила би дитину, то ушкодження мали би зовсім інший характер; зазначив, що на тілі дитини дійсно були почервоніння, але розриву м`яких тканин, крові не було.

Факту вигулу собак у вказаний день і час без повідків і намордників ОСОБА_1 не заперечував.

Захисник Данілова В.В. також заперечувала факт нанесення шкоди здоров`ю дитини поставила під сумнів висновки лікаря з огляду на зазначені у довідці лікаря висновки про наявність укушених ран у кількості 6 штук.

Захисник також наголосила на тому, що порода «Веймаранер» не належить до переліку небезпечних порід собак, а тому відповідно до статті 9 Закону України від 21 лютого 2006 року № 3447-IV «Про захист тварин від жорстокого поводження» (далі Закон № 3447-IV) та Порядку і правил проведення обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2002 року № 944 (далі Порядок № 944) може знаходитись на вигулі без намордника.

У судовому засіданні досліджена довідка лікаря ОСОБА_7 від 03 серпня 2021 року (час складення 11:50), відповідно до якої він обстежив ОСОБА_3 та виявив на ділянці лівої сідниці укушені рани у кількості 6 штук у формі зубів тварини без розходження країв рани 0,3 х 0,2 см. Діагноз укушені рани лівої сідниці.

Представник потерпілого також надав висновок дитячого психолога ОСОБА_8 від 20 серпня 2021 року, складений за результатом психологічної діагностики ОСОБА_9 , 2016 року народження, відповідно до якого у дитини виявлено посттравматичну реакцію на напад тварини та фобії різного характеру.

До протоколу про адміністративне правопорушення також додано колективну скаргу жителів с. Зозулі на ім`я начальника ВП № 1 Обухівського РУП щодо подій 03 серпня 2021 року.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши наявні письмові матеріали, суд виходить з такого.

Розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, суд відповідно до положень статті 1 КУпАП здійснює охорону прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статей 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 1 статті 9 КУпАП передбачає, що адміністративним порушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією частини 1 статті 154 КУпАП у редакції, яка діяла станом на 03 серпня 2021 року, передбачено адміністративну відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті.

За змістом статті 9 Закону України Закону № 3447-IV у редакції, яка діяла станом на 03 серпня 2021 року, особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Дозволяється утримувати собак без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Статтею 22 цього ж Закону обумовлено, що при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, з-поміж іншого, зобов`язана забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання.

Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує (частина 4 статті 12 Закону № 3447-IV в наведеній вище редакції).

Суд відхиляє посилання захисника на приписи статті 9 Закону № 3447-IV у редакції зі змінами, внесеними Законом від 15 липня 2021 року, адже, як слушно зауважив представник потерпілого, такі введені в дію з 08 листопада 2021 року та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Так само суд не бере до уваги посилання захисника на норми Порядку № 944, адже такий прийнято на виконання статті 7 Закону України «Про страхування», який спірні правовідносини не регулює.

Отже, комплексний аналіз правового регулювання, чинного станом на час подій інкримінованого адміністративного правопорушення, свідчить про заборону вигулу собак без повідків і намордників крім випадків, прямо встановлених законом.

Як вже зазначено, факту вигулу собак у вказаний день і час без повідків і намордників ОСОБА_1 не заперечував.

Факт заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_3 суд вважає доведеним медичною довідкою, зміст якої наведено вище.

Реєстраційного свідоцтва зі спеціальною відміткою, як це передбачено частиною 1 статті 154 КУпАП, ОСОБА_1 суду не надав.

Отже, проаналізувавши наявні докази та пояснення як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог статті 252 КУпАП, суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 вбачається порушення вимог Закону № 3447-IV.

Суд кваліфікує діяння ОСОБА_1 за частиною 2 статті 154 КУпАП як вигулювання собак без повідків і намордників, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд не встановив.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер і суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, його відношення до скоєного, суд уважає, що останньому слід призначити стягнення в межах санкції частини 2 статті 154 КУпАП у виді штрафу в максимальному розмірі.

Що стосується визначеної в зазначеній нормі закону України про адміністративну відповідальність санкції у виді конфіскації тварини, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, постанов судів у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 цього ж Закону під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду, копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.

Зважаючи на зазначені положення законодавства, до протоколу про адміністративне правопорушення має бути додано протокол вилучення майна (тварини), що підлягає конфіскації.

Однак суд констатує, що у випадку, що розглядається, до протоколу про адміністративне правопорушення доказів вилучення тварини не додано.

Відсутність відповідних документів перешкоджає виконанню судового рішення в частині конфіскації тварини.

Крім того, вилучення собаки у її господаря (конфіскація) позбавить її турботи, що можна розцінювати як жорстоке поводження з твариною. Тобто, передбачене частиною 2 статті 154 КУпАП стягнення у виді конфіскації тварин не відповідає суспільній значимості правопорушення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладення стягнення у виді конфіскації тварини.

З урахуванням положень статті 40-1 КУпАП, пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» і статті 7 Закону України «Державний бюджет України на 2021 рік» із правопорушника слід стягнути судовий збір у розмірі 454,00 гривень.

Керуючись статтями 33-35, 40-1, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

1. Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 154 КУпАП.

2. Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 (вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, без конфіскації тварини.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Пocтaнoвa нaбирaє зaкoннoї cили пicля зaкiнчення cтрoку пoдaння aпеляцiйнoї cкaрги i мoже бути ocкaрженa ocoбoю, яку притягнутo дo aдмiнicтрaтивнoї вiдпoвiдaльнocтi, її зaкoнним предcтaвникoм, зaхиcникoм, пoтерпiлим, йoгo предcтaвникoм прoтягoм деcяти днiв з дня її винеcення дo Київcькoгo aпеляцiйнoгo cуду через Вacилькiвcький мicькрaйoнний cуд Київcькoї oблacтi.

Повний текст постанови оголошено 17 вересня 2021 року.

Суддя О.В. Попович