Справа №591/1124/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/247/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 серпня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/1124/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07.04.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Лопаткіна О. В.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки дана справа розглянута всупереч тому, що її захисник клопотав про перенесення розгляду справи на підставі ст. 268 КУпАП, а також судом безпідставно відмовлено у клопотанні про виклик свідків, яких привезли на службовому автомобілі працівники патрульної поліції та які не були допитані у суді. Судом було порушено її право на захист і суд фактично перебрав на себе функції обвинувачення. При винесенні постанови суд посилався на те, що захисник просив закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення, що не відповідає дійсності. Також не було викликано в судове засідання для допиту працівника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення і яким не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я і не роз`яснено таке право. Звертає увагу і на те, що на час вчинення правопорушення редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачала притягнення до відповідальності за керування т/з в стані сп`яніння.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 07.04.2021 ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн. судового збору.

Згідно постанови судді, 15.02.2021 о 23:51 ОСОБА_3 керувала т/з автомобілем Toyota Corolla, н. з. НОМЕР_1 в м. Суми по вул. Героїв Крут в районі будинку № 27 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки в присутності двох свідків із застосуванням приладу газоаналізатора алкотест «Drager», показник 0,82% проміле, чим порушила п. 2.9а ПДР.

28.08.2021 на початку апеляційного розгляду від ОСОБА_3 надійшло письмове клопотання про повернення справи до Управління патрульної поліції в Сумській області для належного оформлення та доопрацювання у відповідності з вимогами закону, в задоволенні якого необхідно відмовити через його необґрунтованість, оскільки нормами законодавства України про адміністративні правопорушення не передбачено за будь-яких обставин повернення протоколу про адміністративне правопорушення, який, крім іншого, є доказом у справі (ст. 251 КУпАП), посадовій особі Національної поліції, уповноваженій на його складання (ст. 254-257, 279 КУпАП), попередньо надавши йому правову оцінку de facto (ст. 252 КУпАП). При цьому апеляційний суд ураховує також і рішення КСУ від 31.03.2015 за № 2-рп/2015 (справа № 1-7/2015 за конституційним зверненням ОСОБА_4 ), згідно якого перелік видів постанов, визначений в ст. 284 КУпАП, є вичерпним.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та її захисника Лопаткіна О. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 133537 від 16.02.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 керувала т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- роздруківкою показників огляду ОСОБА_3 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, проведеного 16.02.202 о 00:01, результат тесту 0,82 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_3 погодилася з результатами огляду на стан сп`яніння, про що у відповідній графі «з результатами згоден» поставила свій підпис;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , згідно яких 16.02.2021 ОСОБА_3 у їх присутності пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alcotest 6820», результат огляду склав 0,82 проміле. З результатами огляду була згодна;

- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, згідно яких водій ОСОБА_3 погодилась пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, результат тесту 0,82 проміле. З результатами огляду була згодна;

- показаннями в апеляційному суді свідка (поліцейського) ОСОБА_7 , який підтвердив викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП). Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є зацікавленими особами, апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, незважаючи, що останні можуть бути знайомими працівників патрульної поліції. При цьому вказані свідки запрошуються виключно у разі, коли особа, яка керує т/з, погодилась пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу з метою підтвердження показників останнього. Водій ОСОБА_3 погодилась з показниками огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, проведеного 16.02.202 о 00:01, результат тесту якого склав 0,82 проміле, що і засвідчили ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які не є працівниками правоохоронних органів.

Той факт, що ОСОБА_3 не було роз`яснено право пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, не може свідчити про порушення прав водія, оскільки, як зазначалось вище, ОСОБА_3 погодилась пройти огляд на місці зупинки т/з і з результатами такого огляду була згодна.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що суддя суду першої інстанції не допитав свідків, оскільки справа розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому свідки неодноразово викликалися в судові засідання, однак не з`явилися до суду, сама ОСОБА_3 не заперечувала їх наявність при проходженні огляду на стан сп`яніння і лише вказувала на їх упередженість і зацікавленість, вказані свідки не спростували перед судом свої письмові пояснення.

Не може апеляційний суд прийняти до уваги і показання свідка ОСОБА_8 , оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що редакція ст. 130 КУпАП на час вчинення правопорушення не передбачала можливості притягнення до відповідальності осіб, які керують т/з, то вони необґрунтованими і задоволенню також не підлягають.

Так, після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, тобто з 01.07.2020, відповідальність, зокрема за керування т/з, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, виключено із ст. 130 КУпАП і закріплено у ст. 286-1 КК.

Разом з тим, ЗУ в «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17.06.2020 № 720-ІХ, який набрав чинності 03.07.2020, внесені зміни до ЗУ за № 2617- VIII, а саме, у п. 1 розділу І виключено п.п. 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП, виключав адміністративну відповідальність за керування т/з у стані сп`яніння відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03.07.2020.

Необхідно зазначити, що дійсно, ст. 130 КУпАП на офіційному веб-сайті ВРУ викладена в ред. ЗУ № 2617-III від 22.11.2018 без врахування положень ЗУ № 720-ІХ від 17.06.2020, однак цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію дій осіб, які вчинили правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, оскільки ЗУ № 720-ІХ від 17.06.2020 виключено одну із норм ЗУ № 2617-VІІІ від 22.11.2018, у якій ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції, що свідчить про те, що після набрання чинності ЗУ № 720-ІХ від 17.06.2020 ст. 130 КУпАП діє у попередній редакції.

Аналогічну правову позицію висловив і Комітет ВРУ з питань правоохоронної діяльності у своєму листі на адресу Верховного Суду № 04-27/12-2020/241031 від 15.12.2020.

Оскільки «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, так як володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останньої.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07.04.2021 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов