ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1798/21 Справа № 199/8629/21 Суддя у 1-й інстанції - ЩЕРБИНА-ПОЧТОВИК І. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Раєвського В.В. на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено стягнення у виді адміністративного арешту на строк 7 діб та стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Поляка О.В.,

потерпілої ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 26 серпня 2021 року приблизно о 02.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив конфлікт зі своєю тещею ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство, а саме: висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, чим спричинив психологічний збиток її здоров`ю, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду першої інстанції змінити та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В іншій частині постанову просить залишити без зміни.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що судом не в повній мірі виконані приписи ст.ст. 33, 280 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_1 щиро кається у вчиненому, вину не заперечує, при цьому потерпіла підтвердила, що правопорушник вибачився перед нею, та вона претензій до нього не має. Вважає, що призначене ОСОБА_1 стягнення не відповідає ступеню вчиненого правопорушення та особі правопорушника.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Обставини справи та висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про зміну виду стягнення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У справі «Денісова і Моісєєва проти Росії» ( рішення від 14 червня 2011 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Санкція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні на ОСОБА_1 стягнення суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості та характер вчиненого правопорушення і воно є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Крім того, судом першої інстанції враховано характер вчиненого правопорушення та дані про особу ОСОБА_1 , який у період відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, призначеним за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2020 року, та під час розгляду нового кримінального провадження щодо нього (справа № 199/8189/2014) вчинив адміністративне правопорушення стосовно особи похилого віку на очах у малолітньої дитини, що вказує на відсутність у нього моральних цінностей, що становлять систему загальних правил поведінки людини (соціальних норм), заснованих на співвідношенні критеріїв добра і зла, порядності й непорядності, людяності та жорстокості.

Також, суд першої інстанції взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, даних про отримання ним офіційного доходу (заробітку) надано не було, а тому накладення більш м`якого виду адміністративного стягнення буде суперечити вимогам ст. 23 КУпАП та не сприятиме вихованню ОСОБА_1 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 щиро кається у вчиненому, вину не заперечує, не є підставою для зміни накладеного на нього судом першої інстанції стягнення, з огляду на те, що як слідує з матеріалів справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 свою винуватість формально не визнавав та вказував, що потерпіла забере свою заяву, хоча фактично не заперечував про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах справи. Поряд з цим, у матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження вчинення ОСОБА_1 зазначених дій.

Той факт, що потерпіла у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила, що не має до нього претензій, було враховано судом першої інстанції при обранні виду та розміру адміністративного стягнення.

При цьому хоча захисник зазначає, що суд при визначенні виду стягнення не врахував дані про особу ОСОБА_1 та обставини, які пом`якшують відповідальність, але й в апеляційній скарзі не наведено жодних підстав для пом`якшення стягнення, а тому немає підстав для зміни виду стягнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

При розгляді справи судом порушень вищезазначених положень, а також вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення, а також наклав адміністративне стягнення, яке відповідає меті покарання та буде достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Раєвського В.В. залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот