Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року

м. Київ

єдиний унікальний номер справи 369/9850/21

номер провадження 33/824/3882/2021

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді судової палати з розгляду цивільних справ Лапчевської О.Ф.,

за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гопкала Вадима Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2

на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року /суддя Омельченко М.М./

у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протоколи серії ААБ № 150178 від 12.07.2021 року про адміністративні правопорушення) та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протокол серії ААБ № 150175 від 12.07.2021 року про адміністративні правопорушення) закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адвокат Гопкало В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій просив провадження у справі в цій частині закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказував на те, що судове рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП є незаконним та необґрунтованим з наступних підстав.

Так, обґрунтовуючи своє рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності суд вказує, що після наїзду на пішохода водій ОСОБА_2 вимоги пп. «а-е» п. 2.10 ПДР не виконав, а саме на місце ДТП не повернувся та поліцію не викликав, що на думку суду свідчить про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Наведені у постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. За загальним правилом, водій, причетний до ДТП зобов`язаний виконувати вимоги, передбачені п. 2.10 ПДР, одним із яких є вимога залишатися на місці пригоди (пп. «а» п. 2.10 ПДР). Нормами ст. 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Разом з тим, законодавчо визначені випадки, коли водій може залишити місце пригоди і, відповідно, не несе за це відповідальності. Такі випадки викладені у пп. «ґ» п. 2.10 ПДР де передбачено, що у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, водій, причетний до ДТП, зобов`язаний відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди. Оскільки ОСОБА_2 , після наїзду на пішохода не мав можливості відправити потерпілого до закладу охорони здоров`я та бажаючи надати медичну допомогу у найкоротший термін, на виконання пп. «ґ» п. 2.10 ПДР, на своєму автомобілі відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу. При доставлені потерпілого до медичного закладу, ОСОБА_2 знаходився у ньому до завершення повного медичного обстеження потерпілого, оплачував необхідні медичні препарати та процедури. Після того, як лікарями було встановлено, що загрози для життя і здоров`я потерпілого не має, ОСОБА_2 залишив медичний заклад. ОСОБА_2 на місце ДТП не повертався і в поліцію не повідомляв. Враховуючи положення ст. 18 КУпАП та пп. «ґ» п. 2.10 ПДР наголошував, що ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності з метою відвернення можливої шкоди здоров`ю пішохода та забезпечення надання останньому своєчасної медичної допомоги, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, постанова залишенню без змін.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу серії ААБ № 150174 від 12.07.2021 року - 04.06.2021 року о 19.00 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Subary Legacy», д/н НОМЕР_1 , по вул. Шевченка, 57 в м. Боярка Фастівського району Київської області, здійснив об`їзд транспортних засобів, які стояли перед переїздом, рух через який був заборонений, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий вибіг на проїзну частину із-за транспортних засобів, що стояли перед вищевказаним переїздом; в результаті вказаної ДТП малолітній пішохід отримав тілесні ушкодження.

Після зіткнення водій ОСОБА_2 , будучи причетним до ДТП, залишив місце пригоди.

Водночас, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій був зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії пункту «г», відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньою зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди (п. 2.10 ПДР України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після наїзду на пішохода водій ОСОБА_2 вимоги пп. «а - е» п. 2.10 ПДР України не виконав, на місце ДТП не повернувся та поліцію не викликав, отже в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 у відповідності до ст. 18 КУпАП та пп. «ґ» п. 2.10 ПДР діяв у стані крайньої необхідності з метою відвернення можливої шкоди здоров`ю пішохода та забезпечення надання останньому своєчасної медичної допомоги, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги і сприймаються як намагання уникнути відповідальності.

Так, у разі неможливості надати домедичну допомогу та викликати швидку медичну допомогу, ОСОБА_2 перед тим як відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, повинен був попередньою зафіксувати розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди.

Жодних дій вчинено не було, що також підтверджується викладеними доводами апеляційної скарги.

Крім того, з відеозапису вбачається обставини приїзду карети швидкої медичної допомоги, яку ОСОБА_2 не дочекався.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності.

Водночас, апеляційна скарга розглядається в межах оскарження, за ст. 122-4 КУпАП.

Однак, досліджуючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновків, що незважаючи на закриття справи судом першої інстанції за ст. 124 КУпАП, перевірка за фактом нанесення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснена не у повному обсязі, оскільки не визначено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказана подія не вносилась в ЄРДР, оскільки були відсутні ознаки кримінального правопорушення, тому досудове розслідування не проводилось, ступінь тяжкості отриманих ушкоджень не визначався.

Разом з тим, ст. 242 КПК України закріплює перелік підстав для обов`язкового проведення експертизи, зокрема: встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, тобто, для визначення наявності ознак кримінального правопорушення, необхідним було проведення експертизи ушкоджень неповнолітнього.

Такої експертизи не проводилось.

Відповідно до ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Вказані факти підлягають перевірці та реагуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гопкала Вадима Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року - без змін.

Направити копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП - АДРЕСА_1 / для перевірки та реагування.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Лапчевська О.Ф.