Київський апеляційний суд
Провадження № 33/824/1148/2021 Головуючий в суді першої інстанції:Дорошенко С.І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гладій С.В., розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Бойчука Віталія Миколайовича на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2020 року стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2020 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно з постановою суду, 14 жовтня 2020 року о 17 годин 20 хвилин ОСОБА_2 по вулиці Леваневського, 83, в місті Біла Церква, керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, нестійка хода. Огляд на стан сп`яніння за згодою водія проводився в Білоцерківській міській лікарні № 4 у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога. Результат огляду позитивний - 1,86‰. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник Бойчук В.М. в апеляційній скарзі просить постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2020 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що місцевий суд безпідставно притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній за обставин, викладених як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і постанові суду транспортним засобом не керував, технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух - не вчиняв, з місця не зрушував, а тому не є суб`єктом в змісті положень ст. 130 КУпАП.

На переконання сторони захисту, сам факт визнання особою вини у порушенні Правил дорожнього руху не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів, а із наявного в матеріалах справи відеозапису неможливо встановити, що ОСОБА_2 дійсно керував автомобілем «Volkswagen Caddy» 14 жовтня 2020 року о 17 год. 20 хв. по вул. Леваневського, 83, оскільки працівники поліції підійшли до автомобіля, коли водій ОСОБА_2 знаходився біля автомобіля і не вчиняв технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух.

Крім того, апелянт зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення невірно вказане місце складання протоколу та місце вчинення адміністративного правопорушення, що, на переконання захисника, прямо порушує вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, визначені ст. 256 КУпАП, з огляду на що як вказаний протокол, так і рапорт працівника поліції, який містить в собі суперечливі відомості - є неналежними та недопустимими доказами у провадженні.

Апелянт вважає, що працівниками поліції була порушена Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та положення ст. 266 КУпАП, оскільки працівники поліції, за відсутності направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, одразу відвезли ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, не провівши такий огляд на місці з використанням спеціальних технічних засобів.

Підсумовуючи, адвокат вказує, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б свідчили про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_2 про час, день та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, неявка якого в суд апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи у його відсутність, з огляду і на те, що його інтереси в суді апеляційної інстанції представлені адвокатом Бойчуком В.М.

Вислухавши захисника Бойчука В.М. на підтримку доводів апеляційної скарги про скасування постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2020 року та закриття провадження у справі відповідно до положень п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вивчивши матеріали справи, дослідивши відеозапис подій, перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, слід прийти до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, як указано в ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 353284 від 14 жовтня 2020 року, в означений день, о 17 годин 20 хвилин по вулиці Леваневського, 83, в місті Біла Церква, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, нестійка хода. Огляд на стан сп`яніння проводився в Білоцерківській міській лікарні № 4 у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога. Результат огляду позитивний - 1,86‰. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

ОСОБА_2 були роз`яснені положення ст. 63 Конституції України та права, що передбачені ст. 268 КУпАП, розуміння яких він засвідчив власноручним підписом в протоколі про адміністративне правопорушення, без будь-яки застережень чи зауважень (а.с. 1).

Даний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу № 1 роти № 2 БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП лейтенантом поліції Пустовітом М.С., дії якого ОСОБА_2 та/або його захисником не оскаржені, як і не містять таких даних матеріали справи.

За наведеним, в сукупності, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про винуватістьОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази винуватості ОСОБА_2 в інкримінованому йому правопорушенні - є безпідставними, оскільки спростовуються відеозаписом досліджуваних подій.

Так, відповідно до переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 14 жовтня 2020 року зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, оскільки повертаючи на вулицю Молодіжну водій не увімкнув лівий покажчик повороту. При спілкуванні з водієм ОСОБА_2 у працівників поліції виникла підозра щодо перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. За поясненнями ОСОБА_2 він переганяв автомобіль з одного СТО на інше та не заперечував факт вживання ним спиртних напоїв. Щоб уникнути відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 намагався в поза процесуальний спосіб вирішити питання не проходження огляду для визначення стану сп`яніння, оскільки був впевнений, що за показниками приладу «Драгер» буде встановлено перебування його в стані алкогольного сп`яніння. Працівники поліції присікли такі дії водія, запропонували пройти тест для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» чи в медичному закладі, на що останній погодився пройти таке освідування в медичному закладі. В Білоцерківській міській лікарні № 4 ОСОБА_2 без будь-яких зауважень та застережень пройшов тест, результат якого виявися - 1,86 ‰, з чим водій погодився.

Щодо порушення працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то і вони на увагу не заслуговують та спростовуються, крім дослідженого відеозапису за участі ОСОБА_2 , поясненнями поліцейського інспектора взводу № 1 роти № 2 БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП сержанта поліції Пустовіта М.С., який в суді першої інстанції пояснив, що в місці, де був зупинений ОСОБА_2 , останній привернув увагу працівників поліції, оскільки при повороті на вулицю Молодіжна водій порушив Правила дорожнього руху, не увімкнувши лівий покажчик повороту. При спілкуванні з водієм у нього виявили ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим запропоновано пройти освідування чи на місці зупинки, чи в медичному закладі охорони здоров`я. ОСОБА_2 , підтверджуючи перебування в стані алкогольного сп`яніння, погодився пройти огляд у лікаря-нарколога, а тому був доставлений до Білоцерківської міської лікарні № 4. Штатним лікарем даного медичного закладу ОСОБА_2 був оглянутий і результат освідування виявився позитивний - 1,86‰.

Таким чином, як в даному випадку, коли особа ( ОСОБА_2 ) самостійно виявив бажання на проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, доводи сторони захисту щодо порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП - є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про те, що проходження огляду в медичному закладі відбувається виключно на підставі письмового направлення, копія якого в матеріалах справи відсутня, а тому, на переконання апелянта, в діях працівників поліції вбачається порушення вимог ст. 266 КУпАП - апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Так, огляд особи на стан сп'яніння проводиться відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Згідно вказаних нормативних документів, якщо водій погодився на проходження огляду він направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п. 8 розділу ІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року). З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (п. 9 розділу ІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року та п. 7 Порядку від 17 грудня 2008 року). Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку, перший примірник якого видається під підпис поліцейському (п.п. 17, 20 розділу ІІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року, п. 13 Порядку від 17 грудня 2008 року).

Таким чином, за змістом даних норм направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння складається не для вручення водію чи долучення його копії до матеріалів справи, як помилково вважає апелянт, а складається працівником поліції для лікаря, як підстава проведення цим лікарем огляду особи, і відповідно таке направлення залишається у лікаря. Вся процедура огляду водія у медичному закладі проводиться виключно за участю працівників поліції, якіі доставляють водія до лікарні, а не водій сам прибуває туди із направленням.

Отже, за наведеним, слід дійти висновку, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеним винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Некоректність або//чи неточність зазначення місце вчинення адміністративного правопорушення в різних документах, наявних в матеріалах провадження - не є тими порушеннями, які б могли вплинути на законність прийнятого рішення судом першої інстанції.

За вказаних обставин під час апеляційного розгляду не встановлено порушення поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції, що доводило б позицію апелянта про безпідставне притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Висновки судді місцевого суду в постанові від 18 грудня 2020 року про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому немає законних підстав для скасування судового рішення і закриття провадження в справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить апелянт.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи - не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено відповідно до санкції вказаного матеріального закону.

Таким чином, перевіривши усі доводи апеляційної скарги, вважаю, що судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2020 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Бойчука Віталія Миколайовича - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.В.Гладій