№ 207/3135/21
№ 3/207/819/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року суддя Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Бистрова Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли з з ВП № 2 Кам`янського районного управління ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ № 538860 від 29.06.2021 року, гр. ОСОБА_1 допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно розрахунку заборгованості від 30.04.2021 року виданого Південним відділом державної виконавчої служби Кам`янського міського управління юстиції, розмір яких сукупно перевищує понад шість місяців.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справі, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, яке згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обов`язкове і для працівників Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду і є доказом у справі, суперечить іншим матеріалам справи про адміністративне правопорушення, оскільки відомості зазначені у ньому належним чином не узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 538860 від 29.06.2021 року, ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів по утриманню спільних дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно розрахунку заборгованості з 17.04.2019 року по 30.04.2021 року по рішенню судового наказу 2-н/207/106/19. На думку посадової особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 183-1 КУпАП.

Проте, матеріали справи не містять доказів ухилення ОСОБА_1 від обов`язку сплати аліментів. Так, з оглянутих в судовому засіданні матеріалів адміністративної справи незрозуміло, чи отримував ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження, чи знає про існування даної заборгованості, оскільки із матеріалів справи вбачається, що пояснень державному виконавцю він не надавав, а як стверджує останній про заборгованість дізнався майже через три роки, під час складання протоколу.

Крім вказаного, матеріали справи та сам протокол відносно ОСОБА_1 не містять ані дати пред`явлення виконавчого документа до виконання, ані реквізитів виконавчого провадження із посиланням на резолютивну частину виконавчого документа, розмір і період заборгованості.

Також, до протоколу не долучені ані копія виконавчого документа, ані копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, матеріалами провадження не встановлено остаточної відповідності та дійсності зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних обставин події, та відомостей. Зокрема і виявлені в процесі розгляду провадження розбіжності, не узгоджуються матеріалами справи, що позбавляє суд упевнитися в дійсності відображених даних.

Оскільки згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, то усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність поставленої вини ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.183-1, 247, 256, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Протягом десяти днів з дня винесення постанови може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Суддя Бистрова Л.О.