Провадження № 3/643/3964/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

22.07.2021 року о 01 год. 20 хв. у м. Харкові по пр. Тракторобудівників, буд. 87 ОСОБА_1 припаркував свій автомобіль «ВАЗ 3108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вжив всіх заходів та допустив самовільний рух в результаті чого стався наїзд на автомобіль «Kia Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що 22.07.2021 року йому подзвонив товариш та повідомив, що біля його автомобіля відбувається щось незрозуміле, після чого він вийшов подивитися, що відбувається та побачив працівників поліції, які йому повідомили, що його автомобіль здійснив самовільний рух та вдарив автомобіль «Kia Sportage». З таким висновком поліції він не згодний, оскільки він залишив свій автомобіль на швидкості, на стоянкове гальмо автомобіль не ставив, дорога у дворі ухилу не має, таким чином його автомобіль не міг здійснити самовільний рух. Крім того, долучені до матеріалів справи фото не підтверджують його вини, оскільки на даних фото вбачається, що колеса мокрі, і з цього виходить, що автомобіль повинен був стояти в калюжі, як має глибину 30-40 см., проте як він зазначав, дорога у дворі без ухилу та рівна. Також зазначив, що потерпіла дуже близько припаркувала свій автомобіль до його автомобіля.

У судовому засіданні потерпіла пояснила, що у ввечері вона припаркувала свій автомобіль біля під`їзду. Вночі її батьки почули дивний звук, вийшли подивитися та побачили як автомобіль «ВАЗ 3108» здійснив самовільний рух. Після чого вони повідомили їй, вона вийшла та зробила фото, викликала поліцію, однак останні не стали оформлювати ДТП, оскільки не могли знайти іншого водія. Вранці вона знову викликала працівників поліції, які оформили ДТП.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За змістом ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальності за цією нормою закону підлягають учасники дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд, чи іншого майна.

Зі змісту цих вимог закону слідує, що до відповідальності за цією нормою підлягають лише учасники дорожнього руху, які допустили порушення Правил дорожнього руху, які є причиною виникнення ДТП.

Відповідно до п. 15.12 Правила дорожнього руху водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 277951 від 17.08.2021, схемою місяця ДТП від 22.07.2021, поясненнями ОСОБА_2 , фотознімками.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Надані у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 жодним чином не спростовують наявність його вини, оскільки виходячи зі змісту п. 5.12. Правил дорожнього руху водій залишаючи транспортний засіб, який є джерелом підвищеної небезпеки зобов`язаний вжити всіх заходів, щоб забезпечити неможливість його самовільного руху: застосувати стоянкове гальмо, увімкнути нижчу передачу, використати противідкатні упори, тощо.

Також, водій зобов`язаний, згідно з п. 2.3 Правила дорожнього руху забезпечити справний стан і комплектність транспортного засобу. У разі неможливості це забезпечити експлуатація транспортного засобу не допускається до приведення його в справний стан.

Відповідно до п. 31.4.1 «д» забороняється експлуатація транспортного засобу у якому стоянкова гальмівна система при відключеному двигуні не забезпечує нерухомий стан.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вжито всіх заходів, щоб забезпечити неможливість самовільного руху належного йому транспортного засобу матеріали справи не містять.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

При визначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, керуючись вимогами ст. ст. 33-35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, між іншим, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується фотокопією наявної у справі довідки, внаслідок чого відсутні підстави для стягнення з нього судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 124, 251, 283-285 КУпАП, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко