ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1815/21 Головуючий в 1 інст. Михайлова А.В.
Провадження № 33/807/715/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм «Регіонбудконтекс», який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, ОСОБА_1 21.03.2021 року о 23 годині 50 хвилин в м. Запоріжжі, по вул. Космічна, керував транспортним засобом «DAF FT 95.380», д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не згодний із зазначеною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права.

Вказане апелянт обґрунтовує тим, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, копія постанови йому не направлялась, про прийняте судове рішення він дізнався після отримання 30 липня 2021 року поштового відправлення від поліції із вкладенням повідомлення про позбавлення права керування транспортними засобами.

Розгляд справи за його відсутності вважає є істотним порушенням прав і свобод.

Зазначає, що місцевий суд не звернув увагу на те, що вимогами Порядку №1103 та Інструкції №1395 не передбачено видачу направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння особі, яка відмовилась від такого огляду, а відтак наявність зазначеного документа в матеріалах справи не ґрунтується на вимогах законодавства.

Крім того, апелянт вказує, що в направленні назва закладу КПП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР відсутня в переліку закладів охорони здоров`я Запорізької області, яким надається право проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння.

З протоколу від 22.03.2021 року вбачається, що він відмовився від огляду на стан сп`яніння, у лікаря нарколога, оскільки не був впевнений щодо об`єктивності проведення такої перевірки у невідомому закладі. Крім того, апелянт вказує, що у нього був обмежений час, оскільки на нього чекав тривалий шлях до міста Маріуполя.

Вказує, що зважаючи на тривалий нічний переїзд, все це могло погіршити його уважність, як водія.

Зазначає, що він не заперечував і навіть наполягав, на проходженні огляду на місці зупинки із застосуванням технічних засобів у присутності свідків.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево і формально, навіть не звернувши увагу на той факт, що в протоколі відсутні підписи свідків.

На підставі викладеного, апелянт просить суд апеляційної інстанції постанову місцевого суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, належним чином був повідомлений, що підтверджується повідомленням поштового зв`язку про особисте отримання ОСОБА_1 судової повістки 29 жовтня 2021 року із викликом до Запорізького апеляційного суду до судового засідання, призначеного на 9 листопада 2021 року.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Виходячи з цього, суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 або його захисник до суду не надали будь-яких заяв або клопотань про перенесення судового засідання, апеляційний суд приходить до висновку, що справу можливо розглянути без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Крім того, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції апелянтом було пропущено з поважних причин, а тому його клопотання про поновлення вказаного строку підлягає задоволенню.

Щодо розгляду справи по суті, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст. 280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена відомостями, що містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №024160 від 22 березня 2021 року (а.с.1), яким вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України; направленням водія на огляд (а.с.3), яким вказано, що у водія виявлені ознаки наркотичного сп`яніння; медичним висновком (а.с.5), яким вказано, що ОСОБА_1 відмовився в закладі охорони здоров`я проходити медичний огляд на визначення стану сп`яніння; відеозаписом події (а.с.8), яким показано, що ОСОБА_1 дійсно в закладі охорони здоров`я відмовився від проведення огляду.

Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського (а.с.4), в якому зазначено, що під час несення служби 22.03.2021 року на стаціонарному посту «Запоріжжя-Південь» згідно вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинено ТЗ д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій відмовився в медичному закладі у лікаря нарколога, висновок №1537 від 22.03.2021 року.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Доводи апелянта, суд апеляційної інстанції відхиляє повністю, оскільки вони є необґрунтованими.

Зокрема, доводи про те, що місцевий суд справу розглянув без його участі, оскільки стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтями 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_1 , як заінтересована особа повинен був самостійно вживати активних дій, які свідчать про його готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи.

Щодо доводів про те, що законодавством не передбачено видачу направлення під час відмови від огляду, на думку апеляційного суду є таким, що не породжує підстав для скасування рішення.

Направлення на огляд є документом, який свідчить про те, що ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано пройти огляд у медичній установи для встановлення ступеня сп`яніння.

Посилання апелянта, що він не був впевнений щодо об`єктивності огляду та те, що в нього був обмежений час, є лише суб`єктивними припущеннями, які не звільнюють особу від встановленого обов`язку пройти такий огляд.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/1815/21