Справа № 346/2200/21
Провадження № 33/4808/504/21
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 з доповненнями до апеляційної скарги захисника Ломничука Юрія Юрійовича, на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.07.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, не працюючого, громадянина України

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити. В обґрунтування причини пропуску строку посилається на неналежне його сповіщення судом першої інстанції, та про отримання судового рішення лише 26.07.2021 року, що, на його думку, є порушення приписів ст. 268 КУпАП та підставою для поновлення строку. Вважає, що суд не дослідив всіх обставин справи, й виніс передчасну постанову, за відсутністю належних доказів доведення факту керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Водночас звертає увагу на те, що працівники поліції не представились, не пред`явили службове посвідчення, не пояснили норму нормативного акту, яка ним була порушена, що, як вважає апелянт, свідчить про безпідставну зупинку його транспортного засобу. Апелянт також наголошує на тому, що йому не було вручено копію медичного висновку, який, на його думку, складено у порушення вимог Інструкції.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник Ломничук Ю.Ю., що діє в інтересах ОСОБА_1 , наголошує на порушенні працівниками поліції вимог діючого законодавства під час проведення поверхневої перевірки, звертає увагу на те, що матеріали провадження містять направлення на огляд водія з часом його складання о 21-17 год., в той час як з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, що тривало з 21-08 год. до 21-21 год., не вбачається складання жодного направлення, а тому вважає вказаний доказ недопустимим. Свої висновки апелянт обґрунтовує, зокрема й нормами КАСУ та практику Верховного суду у складу колегії суддів Касаційного адміністративного суду. Наголошує, що жодних ознак алкогольного сп`яніння на відеозаписі не вбачається та працівниками поліції під час проведення огляду не оголошувалось про їх виявлення. Вважає, що огляд проведено із грубим порушенням приписів ст. 266 КУпАП. Стверджує, що водій неодноразово виявляв бажання скористатись правовою допомогою, проте його законну вимогу було проігноровано. Вказує на те, що водія не було ознайомлено із результатами перевірки, та зі змістом протоколу, змусивши ОСОБА_1 вказати в протоколі те, що він згідний й поставити підпис.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15.05.2021 року о 21-15 год. в м. Коломия по вул. Грушевського керував автомобілем, в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за що притягнений до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення.

В судове засідання не з`явились ОСОБА_1 та його захисник Ломничук Ю.Ю. подали клопотання про розгляд справи без участі.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги з доповненням, доходжу висновку, що строк на апеляційне провадження належить поновити, апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду скасувати та прийняти нову, з наступних підстав.

Належне забезпечення участі особи в розгляді справи, зокрема повідомлення особи про розгляд її справи прямо передбачено вимог ст. 268 КУпАП.

Неповідомлення особи про розгляд справи про адміністративне правопорушення було визнано Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) однією з ознак порушення права на справедливий суд (рішення в справі «Лучанінова проти України»), яке захищено згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція).

З постанови судді вбачається, що « ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлявся про дату та час розгляду справи» (а.п. 18-19).

Між тим, даних про те, що ОСОБА_1 було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час розгляду справи 08.07.2021 року, матеріали справи не містять.

З матеріалів провадження вбачається, що повістка про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 як на 08.06.2021 року, так й на 08.07.2021 року, не були вручені адресату, й остання, разом з поштовим конвертом та рекомендованим повідомленням повернулись на адресу суду з відміткою листоноші «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.п. 15-17).

Враховуючи те, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, вказану постанову суду було надіслано судом 09.07.2021 року, зареєстровано 10.07.2021 року та оприлюднено 12.07.2021 року, а апеляційну скаргу подано до суду відповідно до поштового конверту 28.07.2021 року (а.п. 33), зазначену ОСОБА_1 причину пропуску строку на апеляційне оскарження як розгляд справи у його відсутність без належного сповіщення про час та місце судового розгляду, вважаю поважною, а тому строк на апеляційне оскарження налети поновити.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №244164 від 15.05.2021 року, подія за участю ОСОБА_1 відбувалась 15.05.2021 року (а.п. 1).

Справа про адміністративне правопорушення надійшла в провадження суду 18.05.2021 року (а.п. 10), й двічі була призначена до судового розгляду (перший судовий розгляд був призначений на 08.06.2021 року, а другий, через місяць - 08.07.2021 року).

Вважаю, що суд першої інстанції мав достатньо часу для належного сповіщення ОСОБА_1 про час судового засідання та отримання зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, з урахуванням часу його повернення, й часу для прийняття рішення в межах строків накладення стягнення, що відповідно до приписів ст. 38 КУпАП за вказаною категорію справ може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи з оцінки індивідуальних обставин вказаної справи, вважаю, що в даному конкретному випадку суд першої інстанції діяв із порушенням приписів ст. 268 КУпАП внаслідок розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є порушенням прав ОСОБА_1 на захист, й підставою для скасування судового рішення.

Також наголошую на слушності доводів апелянта в частині того, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази по справі, й формально підійшов до судового розгляду.

Практика ЄСПЛ надає підстави для віднесення передбачених КУпАП адміністративних правопорушень до категорії кримінальних у розумінні Конвенції, оскільки позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається Європейським судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення ЄСПЛ у справі «Маліге проти Франції»).

На суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року), зазначений обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.

Як неодноразово наголошувалось Європейським судом з прав людини, вимога щодо мотивування судового рішення важлива процедурна гарантія від свавільності судових органів (рішення у справі «RuizTorija v. Spain», §§ 2930).

Обґрунтування судового рішення, його мотивування та аргументація це ключовий критерій якості окремого судового рішення, за яким оцінюється ефективність діяльності всієї судової системи.

Належне мотивування судового рішення це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

Щоб судове рішення вважалося належно мотивованим, недостатньо просто процитувати закон та перерахувати докази, наявні в матеріалах провадження, важливо навести ті висновки, яких дійшов суд за результатами оцінки доказів, та знайти настільки вагомі й одночасно зрозумілі аргументи на користь прийнятого рішення, щоб вони переконали в законності й справедливості вирішення спору.

Отже, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

Враховуючи те, що суд першої інстанції знехтував вказаним вище нормами закону як національного, так й міжнародного права, постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, вважаю встановленим, що ОСОБА_1 15.05.2021 року о 21-15 год. в м. Коломия по вул.Грушевського керував автомобілем марки «Мерседес-260» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказані вище обставини підтверджуються наявністю доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, фабула обвинувачення якого є конкретною та викладена у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №244164 від 15.05.2021 року (а.п. 1), відповідно до кваліфікуючих ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

Згідно абз. 1 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14, відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводиться згідно з інструкцією про порядок направлення для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції (зокрема порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Вказані вимоги закону, працівниками поліції було дотримано в повному обсязі.

Саме наявність виявлених 15.05.2021 року у ОСОБА_1 , що керував транспортним засобом марки «Мерседес-260» в м. Коломия по вул. Грушевського, ознак наркотичного сп`яніння у виді порушення мови, координації рухів зіниць очей, що не реагували на світло, слугувало підставою для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Сумніві, що саме водій ОСОБА_1 15.05.2021 року керував транспортним засобом марки «Мерседес-260» в м. Коломия по вул. Грушевського не виникає, оскільки з долученого до матеріалів провадження відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається як працівниками поліції проводиться поверхневий огляд водія ОСОБА_1 , з наголошенням на норми ст. 34 Закону України «Про національну поліцію», при цьому ОСОБА_1 не заперечує факт керування саме ним транспортним засобом, повідомляючи працівникам поліції, що він не їздив на цьому транспортному засобу по теперішній тиждень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що не перебував у стані наркотичного сп`яніння, виконав усі вимоги працівників поліції та поїхав разом із ними до КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР.

Проте, як убачається з висновку лікаря КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР від 15.05.2021 року №29, складеного о 21-40 год., ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння (амфетамін) (а.п. 5).

Крім того, зі змісту пояснень, що містять у протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 зі змістом протоколу згідний (а.п. 1).

Доводи сторони захисту про те, що працівники поліції змусили ОСОБА_1 вказати в протоколі те, що він згідний зі змістом та поставити підпис, є безпідставними, оскільки жодних доказів щодо оскарження незаконних дій працівників поліції (рішення відповідного органу за результатами розгляду скарги, висновок службового розслідування тощо) не надано.

Оскільки твердження в частині незаконних дій працівників поліції викладено лише в апеляційній скарзі, то розцінюю його як спосіб захисту.

Не знайшли свого підтвердження й доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 неодноразово виявляв бажання скористатись правовою допомогою, проте його законну вимогу було проігноровано працівниками поліції.

Наголошую, що протокол про адміністративне правопорушення містить припис про те, що ОСОБА_1 роз`яснені права та обов`язку, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чим також й спростовуються доводи апелянта в частині того, що йому не були роз`яснення ані права, ані можливість скористатись юридичною допомого.

Крім того, з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості у запрошенні захисника.

Апелянт не наводить обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість працівників поліції або їх пряму зацікавленість у результаті розгляду справи.

Правомірність дій працівників поліції підтверджується наявним у справі двома рапортами працівників поліції, з яких вбачається, що 15.05.2021 року о 21-15 год. був зупинений транспортний засіб марки «Мерседас Банц», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який порушив ПДР внаслідок керування транспортним засобом без переднього бамперу, й під час спілкування з водієм були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: не реагування очей на світло, порушення мови, координації рухів, у зв`язку із чим було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, висновок якого перебування водія в стані наркотичного (амфетамін) сп`яніння (а.п. 7-8).

Наведеним вище спростовуються доводи апелянта в частині безпідставної зупинки його транспортного засобу працівниками поліції, й неповідомлення ними про конкретні норми закону, які були порушені.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції не представились, не пред`явили службове посвідчення, не спростовує факту перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Матеріали провадження містять як направлення на огляд водія ОСОБА_1 до медичного закладу КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР, так й висновок лікаря (а.п. 4-5).

Отже, під час медичного огляду факт перебування водія ОСОБА_1 в наркотичному сп`янінні був підтверджений, тобто підтверджена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт трактує зміст законів щодо порядку проведення медичного огляду в лікарні, й наголошує на змісті нормативно-правових актів в частині обов`язку проведення саме лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобі або психотропної речовини, фактично висловлює свою незгоду з діями медичних працівників й вважає дії лікаря щодо складання даного висновку протиправними.

Отже, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт фактично не погоджується з правомірністю висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №29 від 15.05.2021 року (далі висновок щодо результатів медичного огляду), проте, діюче законодавства, чітко встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі вправі ініціювати їх вирішення.

Визнання протиправним висновку щодо результатів медичного огляду, має бути доведеним у рішенні або постанові суду та встановленим відповідним органом до якого особа, відносно якого складено висновок, має право звернутись із відповідним позовом чи скаргою.

Апелянтом не надано жодних доказів про скасування медичного висновку у передбачений законом спосіб.

Під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для визнання недійсним такого доказу як медичний висновок. Висновок складений уповноваженою на те особою, із заповненням всіх необхідних реквізитів й у передбачений законом спосіб.

Висновок щодо результатів медичного огляду, підлягає врахуванню виключно як доказ саме у справі про притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у сукупності з іншими матеріалами справи.

Пунктами 15, 16 розділу ІІІ зазначеної вище Інструкції передбачено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду видається на підставі акта медичного огляду.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІІ Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

З п. 13 Розділу ІІІ Інструкції вбачається, що для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у п. 12 цього розділу.

Питання відносно того, який саме необхідно відібрати вид біологічного середовища (слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, кров), відноситься до дискреційних повноваження лікаря, тобто вирішується лікарем на власний розсуд, безпосередньо після огляду особи, проте з обов`язковим дотриманням основоположних прав особи, додержанням конституційних принципів, зокрема ст. 28 Конституції України згідно якої, кожен має право на повагу його гідності; жодна людина без її згоди не може підлягати медичним, науковим чи іншим дослідам тощо.

Відомостей щодо незгоди ОСОБА_1 з відібранням у нього відповідного біологічного матеріалу для дослідження біологічного середовища на стан наркотичного сп`яніння, матеріали провадження не містять.

З результати медичного огляду ОСОБА_1 було ознайомлено, про що свідчить його особистий підпис (а.п. 5).

Посилання сторони захисту на той факт, що направлення на огляд водія містить час його складання о 21-17 год., в той час як з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, що тривало з 21-08 год. до 21-21 год., не вбачається складання жодного направлення, не спростовує висновок лікаря про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не було ознайомлено із результатами перевірки, та зі змістом протоколу, спростовується підписом останнього про отримання копії постанови (а.п. 1).

Порушень з боку працівників поліції приписів ст. 266 КУпАП на яких наголошує захисник, не встановлено.

Відносно порядку проведення працівниками поліції огляду на стан наркотичного сп`яніннявважаю, що його було дотримано у відповідності як до вимог ст. 266 КУпАП, так й приписів Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Посилання сторони захисту на норми КАСУ та практику Верховного суду у складу колегії суддів Касаційного адміністративного суду, є безпідставним, оскільки провадження у справах про адміністративне правопорушення відбувається на підставі КУпАП.

Таким чином, перевіривши всі наявні докази у справі, співставивши їх як з фактично дослідженими по справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення, вважаю доведеним факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що містить в собі склад вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативний розмір штрафу та строк позбавлення права керування транспортним засобом.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати адміністративне стягнення, в межах санкції вказаної статті.

З огляду на викладене, враховуючи приписи ч. 2 ст. 33 КУпАП, визнаю вказане порушення Правил дорожнього руху грубим, а тому вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до норм діючого законодавства, а саме ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 з доповненнями до апеляційної скарги захисника Ломничука Юрія Юрійовича, задовольнити частково.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.07.2021 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири 00 коп.) на користь держави: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло