Дата документу 08.11.2021 Справа № 554/9379/21
Провадження № 3/554/2252/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м.Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Троцька А.І., при секретарі Калюжній Д.В., за участю прокурора Зінченка І.С. розглянувши у приміщенні Октябрського райсуду м. Полтави об`єднану справу за протоколами про вчинення адміністративних правопорушень, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої. АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

28 вересня 2021року старшим оперуповноваженим 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Полтавській області ДСР Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Браткевич А.В. складено протоколи № 372 та №373 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного із корупцією, стосовно ОСОБА_1 , передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

До Октябрського районного суду вказані протоколи про адміністративне правопорушення надійшли 29.09.2021 року.

В протоколі № 373 від 28.09.2021р. зазначено, що ОСОБА_1 , будучи головним державним інспектором відділу супроводження інформаційних систем, адміністраторів безпеки та адміністрування служби каталогів електронних сервісів ГУ ДПС у Полтавській області, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.1 ст. 45 вказаного Закону, Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3 (зі змінами), достовірно знаючи вимоги антикорупційного законодавства та інших нормативно-правових актів, у тому числі щодо фінансового контролю, а також усвідомлювала про можливу кримінальну чи адміністративну відповідальність за порушення вимог антикорупційного законодавства, під час заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства 20.03.2021 щорічної декларації за 2020 рік подала завідомо недостовірні відомості, а саме у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» не в повному розмірі задекларувала дохід чоловіка ОСОБА_2 отриманий від підприємницької діяльності розміром 281 827 грн., що становить 124 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 4 статті 172-6 КУпАП.

В протоколі № 372 від 28.09.2021р. зазначено, що ОСОБА_1 , будучи головним державним інспектором відділу супроводження інформаційних систем, адміністраторів безпеки та адміністрування служби каталогів електронних сервісів ГУ ДПС у Полтавській області, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.1 ст. 45 вказаного Закону, Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3 (зі змінами), достовірно знаючи вимоги антикорупційного законодавства та інших нормативно-правових актів, у тому числі щодо фінансового контролю, а також усвідомлювала про можливу кримінальну чи адміністративну відповідальність за порушення вимог антикорупційного законодавства, під час заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства 14.03.2020 щорічної декларації за 2019 рік подала завідомо недостовірні відомості, а саме у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» не в повному розмірі задекларувала дохід чоловіка ОСОБА_2 отриманий від підприємницької діяльності розміром 713 979 грн., що становить 352 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 4 статті 172-6 КУпАП.

01 листопада 2021 року постановою суду протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.

В судовому засіданні прокурор протоколи підтримав та просив суд визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та призначити покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Після роз`яснення відповідно до ст. 268 КУпАП прав особі, що притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі права на захист, ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Гавриленко О.В. в судовому засіданні прохав закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що ОСОБА_1 допустила порушення фінансового контролю умисно, даний факт не підтверджується і матеріалами провадження та доказами. Правоохоронними органами не встановлено, з якою метою було недостовірно задекларовано доходи чоловіка ОСОБА_2 . В декларації в повному обсязі та правдиво без спотворень зазначено інформацію про майновий стан ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про відсутність умислу та мети на порушення вимог фінансового контролю. ОСОБА_1 , маючи інформацію про розмір доходу чоловіка, яку отримала з його слів, вказала її в щорічній декларації та вважала, що відповідна інформація є достовірною. В свою чергу, її чоловік ОСОБА_2 надавав інформацію дружині про розмір свого доходу використовуючи інформацію контролюючого органу, зазначену в формі 1 ДФ. Таким чином в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши адвоката Гавриленка О.В., Батрак Р.С.,свідка ОСОБА_2 прокурора, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Суд, перевіривши адміністративний матеріал, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Постанова судді згідно зі ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

За змістом ч.4 ст. 172-6 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, згідно із ч.ч. 1 п. 9 статті 8 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 як державний службовець зобов`язана додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини І статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці.

Отже, ОСОБА_1 є державним службовцем на якого поширюється дія Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, у тому числі обмеження та зобов`язання, передбачені Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно п.7 ч.1 ЗУ «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про:отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір. Відомості щодо подарунка зазначаються лише у разі, якщо його вартість перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, а для подарунків у вигляді грошових коштів - якщо розмір таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року

Як вбачається з матеріалів справи, що під час проведення перевірки декларації встановлено, що ОСОБА_1 під час заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства 14.02.2020 року щорічної декларації за 2019 рік зазначила недостовірні відомості, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» не в повному розмірі задекларувала дохід чоловіка ОСОБА_2 отриманий від підприємницької діяльності за 2019 рік який становить різницю в 713979, 08 грн.

У щорічній декларації за 2020 рік, що подана 20.03.2021 року що ОСОБА_1 зазначила недостовірні відомості, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» не в повному розмірі задекларувала дохід чоловіка ОСОБА_2 отриманий від підприємницької діяльності який становить різницю на 281827 грн.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що при поданні декларації за 2019 рік та за 2020 рік зазначала дохід чоловіка ОСОБА_2 від зайняття підприємницькою діяльністю з його слів, а саме за 2019 рік у розмірі 882372 грн., за 2020 рік у розмірі 570004 грн..

ОСОБА_2 допитаний в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що надавав дружині інформацію про розмір доходу використовуючи відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків в формі 1ДФ в якому відображені доходи отримані від резидентів.

Як вбачається із відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.09.2021 року та відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів №1136 від 26.08.2021 року, ОСОБА_2 отримував дохід як самозайнята особа за 2019 рік нарахований у розмірі 821672,50 грн., виплачено 822372,50 грн, за 2020 рік нарахован0 450004 грн., виплачено у розмірі 522354 грн. (Т.1 а.с.7,17-18).

Будь-яких інших даних, згідно яких би дохід ОСОБА_2 за 2019 рік становив би 1536 352,08 грн., а за 2020 рік 851 831,42 суду не надано і до матеріалів не долучено.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити дійсну різницю в доходах, як нарахованих так і виплачених ОСОБА_2 в 2019,2020 роках, окрім тих що зазначені в вищевказаних довідках, оскільки відомості в вищезазначених офіційних джерелах суттєво різняться з даними які зазначені в протоколі. Даних про те чи було здійснено коригування виплачених доходів ОСОБА_2 контрагентами, суду не надано.

При цьому ОСОБА_1 стверджує, що у розділі 11 декларації зазначала ту саму інформацію, яку отримала зі слів чоловіка ОСОБА_2 , яку їй останній надав на підставі відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, а тому не мала умислу на приховування інформації.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

НАЗК на своєму офіційному сайті неодноразово наголошувало на тому, що після перезавантаження у 2020 році НАЗК суттєво змінило підходи до перевірки декларацій для агентства важливо виявляти реальні порушення, а не "одруки" декларантів.

Між тим у даній справі цих принципів особою, якою складено протоколи про адміністративне правопорушення № 372, №373, не дотримано.

Як вже було зазначено судом вище, ч. 4 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Однією з конструктивних ознак складу вказаного адміністративного правопорушення є завідомо недостовірне, тобто свідоме зазначення або не зазначення суб`єктом декларування певного майна у декларації або відомостей про його вартість, які не відповідають дійсності.

У силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивна сторона правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, тоді як вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, наданими суду матеріалами має бути доведено, що особа, стосовно якої складений протокол про адміністративне правопорушення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, мала мету внести до декларації недостовірні відомості стосовно доходів свого чоловіка.

На відсутність умислу у ОСОБА_1 на подання завідомо недостовірних відомостей у щорічній декларації за 2019 рік та за 2020 рік, на переконання суду, свідчить також той факт, що встановити достовірність доходів чоловіка від підприємницької діяльності окрім як із його слів вона не мала можливості .

Крім того, ОСОБА_3 не мала умислу та мети приховувати доходи чоловіка отримані від зайняття підприємницькою діяльністю, оскільки відповідні доходи отриманні законним шляхом, задекларовані та з них сплачено податки, що підтверджується доповідною запискою № 684/16-31-14-09 від 03.08.2021 року. (Т.1 а. с. 9).

Викладене свідчить про недоведеність ініціатором складення протоколу, наміру у ОСОБА_1 приховати чи свідомо внести неправдиві відомості до декларації щодо вчиненого ним видатку, що свідчить про відсутність у його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Твердження ініціатора складення протоколу про підтвердження умислу особи на вчинення правопорушення фактами ознайомлення її з антикорупційним законодавством та проведенням відповідного навчання суд відхиляє як безпідставні, оскільки такі твердження підтверджують наявність умислу та спростовані в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що законом в диспозиції ч. 4 ст.172-6 КУпАП визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю за наявності умислу , логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, даної правової позиції дотримується й судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, вказала, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), "Карелін проти Росії" (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але всупереч цим вимогам, відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного Протоколу не забезпечено.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих їй адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність протиправної винної дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП, а тому вважає за необхідне справу по даному адміністративному провадженню закрити за відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 14, 163-2 ч.2, 245, 247, 251, 283, 284 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження по адміністративній справі за ч.4 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 діб до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави.

Повний текст виготовлено та оголошено 11.11.2021 р. о 17.00 грн.

Суддя : Троцька А.І.