Справа № 307/1049/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
30.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2020 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України,
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять гривень) 40 коп.
Згідно з постановою, 12 березня 2020 року, приблизно о 22 год 20 хв, по вул. Вайди в м. Тячів, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Рено Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Посилається на те, що працівниками поліції безпідставно не проведено огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, посилаючись на відсутність у них приладу Драгер, що не відображено у протоколі. Стверджує, що його не ознайомили з результатами огляду в закладі охорони здоров`я. Крім того, посилається на те, що всупереч вимогам ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» автомобіль під його керуванням був зупинений поліцейськими безпідставно, відомості про порушення ним ПДР відсутні, що у подальшому ставить під сумнів процедуру проходження ним огляду на стан сп`яніння. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про залучення свідків при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння і у протоколі такі не відображені, що свідчить про недотримання вимог ст. 266 КУпАП. Зазначає, що поліцейські не роз`яснили апелянту права, а судом не взято до уваги пояснення ОСОБА_1 , не перевірено докази в справі, не викликано свідків та працівників поліції, чим порушено його право на захист. Окрім того, вказує на те, що в резолютивній частині постанови суд не конкретизував за які саме дії його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення неодноразово відкладався, зокрема 30.07.2020 у зв`язку із завою ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, у тому числі розгляд справи був відкладений і 15.04.2021. Слід також відзначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не з`явився до апеляційного суду, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається справа щодо нього, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від апелянта не надходило.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Згідно з положеннями ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Згідно з п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції взяв до уваги наявні у справі докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 389495, акт огляду затриманого ТЗ, що передається на тимчасове зберігання спеціального майданчика №226, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 12.03.2020.
Доводи апелянта про те, що його автомобіль було зупинено безпідставно, апеляційний суд відхиляє і звертає увагу на те, що проходження особою на пропозицію поліцейського огляду на стан сп`яніння на місці зупинки чи у медичному закладі та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . При цьому, апеляційний суд не бере до уваги вищевказані доводи з огляду на таке.
Так, у акті огляду затриманого ТЗ, що передається на тимчасове зберігання спеціального майданчика № 226 зазначено, що підстави тимчасового затримання автомобіля, яким керував ОСОБА_1 є порушення водієм ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Статтею 14 Закону України Про дорожній рух передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
На вимогу поліцейського відповідно до п. 2.4 ПДР, водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
При цьому, статтею 35 Закону України Про Національну поліцію передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Вказаний перелік зокрема передбачає і причину зупинки, а саме: якщо водій порушив Правила дорожнього руху України. Отже, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено, що водія ОСОБА_1 працівники поліції зупинили за порушення вимог ч. 2 ст. 126 КУпАП, тому доводи апелянта про безпідставність зупинки є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними доказами.
Твердження ОСОБА_1 про те, що йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, що свідчить про порушення поліцейськими вимог с. 266 КУпАП, апеляційний суд не вважає слушними та звертає увагу на таке.
Так, порядок проведення огляду на стан сп`яніння регламентований ст. 266 КУпАП, норми якої є бланкетними, оскільки не встановлюють детальної процедури проходження огляду, а відсилають до підзаконних нормативно-правових актів, які деталізують положення цієї статті. Такий висновок підтверджується положеннями частини 6 цієї статті, в якій зазначено, що направлення особи на огляд стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура огляду регламентована такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і конкретизують норми цієї статті, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).
Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент зупинки транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , у поліцейського були сумніви щодо тверезості стану водія. Тому, на виконання вимог Інструкції та відповідно до Порядку, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а саме у КНП «Тячівська РЛ». Про законність процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння свідчать матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, щодо якого жодних скарг, заперечень чи зауважень ОСОБА_1 не надав, при цьому своїми підписами засвідчив, що зі змістом документу погоджується, копію його отримав.
Враховуючи вищезазначене, а саме те, що протокол власноруч підписаний ОСОБА_1 , який на момент його складання та підписання не висловив ані скарг, ані заперечень, апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що з результатом медичного огляду його ознайомлено не було. У контексті цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що у протоколі чітко зазначено: «…водій ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння згідно висновку № 85 лікаря Тячівської РЛ». Будь-яких доказів, які можуть бути підставою для сумніву, що протокол підписаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, у матеріалах справи немає, такі не додано і до апеляційної скарги.
Між тим, з Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.03.2020 вбачається, що доставлений 12.03.2020 на освідчення ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті рішення береться до уваги і те, що апелянтом не оспорюються результати проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не вказується на наявність даних, які би давали сумніватися в об`єктивності та неупередженості лікаря ОСОБА_2 при проведенні освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд не бере до уваги і доводи про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про свідків. Відхиляючи ці твердження, суд апеляційної інстанції констатує, що Інструкцією чітко прописано алгоритм дій поліцейських при проведенні огляду і зокрема саме процедуру огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я. Так, якщо огляд на стан сп`яніння проводиться у медичному закладі, Інструкцією передбачено, що під час такого огляду присутність поліцейського є обов`язковою, при цьому участь свідків при освідченні особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у закладі охорони здоров`я жодним нормативним документом не передбачена.
Жодних переконливих доказів про те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у матеріалах справи немає, їх апелянтом не долучено під час розгляду справи у суді першої інстанції та не додано і до апеляційної скарги. Тому, доводи апелянта у цій частині є такими, що не знайшли свого підтвердження.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 , які, на думку апелянта, ґрунтуються на неналежних доказах, - апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Відтак, апеляційний суд вважає, що факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є доведеним, а отже у діях останнього наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги правильності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції не спростовують і свідчать виключно про незгоду ОСОБА_1 з рішенням місцевого суду.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН