Справа № 338/791/21
Провадження № 33/4808/524/21
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Любчика Сергія Романовича, потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26.07.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАпП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та стягненням судового збору, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Апелянт вважає, що постанова не відповідає вимогам закону й прийнята без повного, всебічного та об`єктивного вивчення обставин справи. Апелянт наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті є обвинуваченням, яке доводиться в суді, також суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, інакше у такому випадку суд перебирає на себе функцію обвинувача, що, на думку апелянта, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, й практики Європейського суду з прав людини. Вказує на те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не узгоджується із іншими доказами у справі. Вважає, що суд трактував докази з обвинувальним ухилом. Звертає увагу на те, що фабула обвинувачення є неповною та неконкретною, оскільки п. 14.6 ПДР України, що інкримінується апелянту, містить декілька підпунктів, в той час як працівниками поліції не конкретизовано який підпункт саме ним було не дотримано. Оскільки описова частина протоколу за своїм змістом є фабулою адміністративного обвинувачення, то ніхто в подальшому не вправі змінювати її, проте суд знехтував вказаними приписами закону й самостійно змінив її. На думку апелянта, ДТП сталась саме з вини другого водія ОСОБА_2 , який надавав суду неправдиві та суперечливі показання, та які були викладені судом не в повному обсязі, й суд неповно виклав у постанові й пояснення свідка ОСОБА_3 , що є пасажиркою та дружиною останнього, тобто зацікавленою особою. Апелянт також висловив свою незгоду в частині того, що суд не прийняв до уваги його пояснення, та пояснення неупередженого свідка ОСОБА_4 , які є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються як між собою, так й зі схемою ДТП, фотознімками. Вважає, що суд діяв упереджено з порушенням принципу об`єктивності.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Адміністративне правопорушення вчинено за таких обставин: 21.06.2021 року о 18-10 год. ОСОБА_1 на автодорозі Мукачево-Львів км 291, керуючи транспортним засобом марки «Hyundai SantaFe», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 14.6 ПДР України, а саме: не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, при здійсненні маневру обгону допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснював маневр лівого повороту. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, й ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення (а.п. 26-28).

В судове засідання апеляційного суду з`явились: особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП; його захисник Любчик С.Р., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП; потерпілий ОСОБА_2 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 269 КУпАП. Клопотань не заявлено.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Любчик С.Р. підтримали доводи апеляційної скарги, вважали, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки його дії не містять жодного порушення ПДР України;

- потерпілий ОСОБА_2 просить постанову суду залишити без змін. Наголошує на тому, що справу відносно нього було закрито, внаслідок відсутності в його діях складу правопорушення, а тому вважає винуватцем ДТП саме ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, заслухавши пояснення учасників, доходжу висновку, що апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді скасувати, прийняти нову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписами ст. 278 КУпАП, суд при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 255 КУпАП обов`язок щодо належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення покладається на уповноважених посадових осіб, тобто в даному конкретному випадку на працівників поліції Богородчанського відділення поліції ГУНП в Івано-Франківської області.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу правопорушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Вказана норма закону також знайшла своє відображення й в приписах Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року (далі Інструкція № 1376), де п. 9 Розділу І чітко передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення поряд з іншим, у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» зазначається суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14, зазначено, що протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст. 256 КУпАП, повертаються відповідному органу для належного оформлення.

Вважаю, що суд першої інстанції, встановлюючи фактичні обставини адміністративного правопорушення, не дотримався вказаних вище норм закону, не перевірив зміст пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №460757 (а.п. 1), внаслідок чого істотно порушив вимоги закону.

Посадовою особою, що складає протокол, повинно ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що, суть учиненого адміністративного правопорушення викладено працівниками поліції не у чіткій відповідності з пунктами ПДР України, що були інкриміновані водію ОСОБА_1 , враховуючи бланкетність диспозиції ст. 124 КУпАП, яка відсилає до конкретних правил дорожнього руху, порушення вимог яких, має бути у причинному зв`язку з їх наслідками.

Так, сть правопорушення в протоколів про адміністративне правопорушення серії АПР18 від 14.05.2020 року викладена наступним чином: «21.06.2021 року о 18-10 год. в смт. Богородчани на автодорозі Мукачево-Львів км 291, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, при здійсненні маневру обгону допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого, здійснював маневр лівого повороту. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження», внаслідок чого працівники поліції дійшли висновки про порушення ОСОБА_1 п. 14.6 ПДР України, з визначенням правової кваліфікації його діянь за ст. 124 КУпАП (а.п. 1).

Отже, з пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення вбачається, що він не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, що за своїм змістом є порушенням п. 12.1 ПДР України, яким передбачений обов`язок водіїв, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Між тим, незважаючи на наявність вказаного обвинувачення, працівниками поліції не ставлять у вину ОСОБА_1 порушенням приписів п. 12.1 ПДР України.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Працівники поліції дійшли висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення приписів п. 14.6 ПДР України, оскільки той «при здійсненні маневру обгону допустив зіткнення із транспортним засобом».

В той же час, згідно норм діючого законодавства, інкриміноване працівниками поліції діяння за порушення приписів п. 14.6 ПДР України, містить декілька підпунктів з чіткою вказівкою місця, де забороняється водієві здійснювати маневр обгону.

Так, ПДР України передбачено наступне:

«14.6. Обгін заборонено:

а) на перехресті;

б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними;

в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом;

г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості;

ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд;

д) у тунелях;

е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку;

є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком».

За відсутності відомостей щодо конкретних незаконних дій ОСОБА_1 у відповідності з діями, які викладені у п. 14.6 ПДР України, неможливо перевірити доводи апелянта щодо фактичних обставин вчиненого адміністративного правопорушення та встановити наявність або відсутність у діях останнього ознак інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, доходжу висновку, що фабула правопорушення є неконкретною, формулювання обвинувачення є незмістовним, оскільки належним чином не розкрито об`єктивну сторону правопорушення у точній відповідності з встановленням чітких та конкретних приписів ПДР України, які були порушені водієм.

Вказані недоліки не дають можливості повно та об`єктивно розглянути матеріали справи, та прийняти законне рішення, оскільки з`ясування вказаних обставин, має істотне значення для розгляду справи і не може бути встановлено апеляційним судом на підставі інших доказів, зокрема доказів, які додані до протоколу, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини про те, що стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ є актом обвинувачення, та повинен містити в собі суть адміністративного правопорушення з посиланням на відповідні нормативно-правові акти, тобто відповідати вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки невідповідність протоколу вказаним вимогам, свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Вважаю, що вказані порушення перешкоджають суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки нечітке, незрозуміле обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, є порушенням права особи на захист.

Таким чином, доходжу висновку, що суд першої інстанції не перевіривши відповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, не мав достатньо даних для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі висунутого обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушенні серії АПР18 від 14.05.2020 року, а тому, постанова суду як незаконна підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

КУпАП не визначає права суду на повернення матеріалів про адміністративні правопорушення на доопрацювання чи належного оформлення шляхом винесення відповідної постанови та не конкретизує підстав для цього.

Разом із тим у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12. 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» було визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог статті 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Така сама позиція була висловлена і в постанові пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення».

Повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційних скарг у справах про адміністративне правопорушення визначені ст. 294 КУпАП, де чітко передбачено, які саме рішення може прийняти суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, а саме: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Вказаною нормою не передбачено положення, яке б регламентувало повноваження апеляційного суду щодо повернення протоколу, у разі його невідповідності вимогам діючого законодавства.

В той же час, виходячи з системного аналізу змісту КУпАП, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та приймаючи нове рішення, керується загальними нормами, які передбачають порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення судом першої інстанції, тобто вирішує, зокрема, й питання чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП).

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є фактично обвинувальним актом, тому наявність будь-яких недоліків ускладнюють проведення повного та об`єктивного розгляду справи по суті, з прийняттям законного рішення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Без додаткової перевірки викладених обставин та належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд для встановлення об`єктивної істини по справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд позбавлений можливості усунути зазначені вище недоліки шляхом витребування інформації, документів чи відеозаписів подій або шляхом з`ясування необхідних обставин під час судового розгляду справи та дослідження доказів.

З огляду на наведене в контексті вказаного провадження з урахуванням обставин конкретної справи, вважаю необхідним ухвалити рішення про повернення для належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він складений без додержання вимог ст. 256 КУпАП, якою визначено зміст протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наявність заборони вносити додаткові записи до протоколу про адміністративне правопорушення після його підписання особою, стосовно якої він складений (п. 5 розділу ІІ Інструкція № 1376), вважаю, що усунути недоліки, що допущені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення може тільки особа в межах компетенції якої є складання такого протоколу.

Врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, у якій чітко зазначено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, повинна бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях, а також приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю, що матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягають поверненню до Богородчанського відділення поліції ГУНП в Івано-Франківської області для усунення виявлених порушень.

Після усунення вказаних недоліків у протоколі про адміністративне правопорушення, справа про адміністративне правопорушення, за наявності для цього законних підстав, підлягає подальшому направленню до місцевого суду для її розгляду по суті.

Вважаю за необхідне звернути увагу на те, що ст. 280 КУпАП встановлює обов`язок при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати низку обставин, в тому числі чи винна особа в його вчиненні, й на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції строки давності притягнення до відповідності не минули, а сторони ДТП мають взаємні матеріальні претензії.

Крім того, інший учасник ДТП водій ОСОБА_2 визнаний невинуватим в порушенні ПДР України за ст. 124 КУпАП, таке рішення суду набуло законної сили, про що повідомили сторони під час апеляційного розгляду.

А тому, закриття провадження внаслідок неконкретного обвинувачення за вказаними обставинами, буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Таким чином доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду як незаконну скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26.07.2021 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП повернути до Богородчанського відділення поліції ГУНП в Івано-Франківської області для належного оформлення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло