Провадження № 33/824/4299/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Ковальової Юлії Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України,

мешкає:

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень,-

в с т а н о в и в:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні.

Відповідно до вказаної постанови 15 серпня 2021 року близько 17-00 години ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинила насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягали в тому, що ОСОБА_1 вигнала сина з дому на вулицю, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю неповнолітнього. Своїми діями ОСОБА_1 скоїлаадміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.1732 КУпАП.

На постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 верtсня 2021 року захисник Ковальова Ю.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на незаконність та необгрунтованість постанови через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що всупереч ч.2 ст.254 КУпАП протокол складено не через 24 години, а через три дні після виявлення порушення. Окрім того, зміст протоколу не відповідає приписам ст.256 КУпАП, зокрема у протоколі відсутні відомості про

- 2 -

свідків, а тому протокол мав бути повернутий відповідному органу для належного оформлення. Суддя посилається у постанові на покази свідків, які не були ним допитані, а сама постанова винесена без ретельного дослідження доказів і надання їм належної оцінки. Докази про вчинення ОСОБА_1 правопорушення pf ч.1 ст.1732 КУпАП у справі відсутні.

В суді апеляційної інстанції захисник Ковальова Ю.А. подану нею апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати постанову суду як незаконну.

Вислухавши захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанову слід скасувати з наступних підстав.

Стаття 1732 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно п.3 ч.1 ст.1 якого домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 цього Закону).

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 цього Закону).

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх

- 3 -

сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінив обставин справи в їх сукупності та всупереч наведеним вимогам КУпАП прийняв необгрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1732 КУпАП.

В обгрунтування підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 555052 від 18 серпня 2021 року, рапорти про виклик працівників поліції,протокол про прийняття заяви від ОСОБА_3 та її письмові пояснення, письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , протоколи про прийняття заяви від ОСОБА_1 та її письмові пояснення, лист начальника ВП № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області, та дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні доведена поза розумним сумнівом.

Проте, суд апеляційної інстанції, не може погодитися з висновком місцевого суду, який не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 555052 від 18 серпня 2021 року, складеного у відношенні ОСОБА_1 , суть адміністративного правопорушення полягає у тому, що 15 серпня 2021 року близько 17-00 години ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинила насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягали в тому, що ОСОБА_1 вигнала сина з дому на вулицю.

Визнаючи ОСОБА_1 винною, суд не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у розумінні ст.251 КУпАП вчинення 15 серпня 2021 року ОСОБА_1 домашнього насильства у відношенні свого сина.

Зокрема як вбачається із наявних у справі пояснень ОСОБА_3 (матері ОСОБА_1 ) остання не була свідком вчинення насильства в сім`ї, а знає про це лише зі слів свого онука ОСОБА_6 , який 15 серпня 2021 року близько 15-00 години прийшов в гості до своєї сестри ОСОБА_4 (а.с.11).

Щодо наявних у справі письмових пояснень старшої доньки ОСОБА_4 і зятя ОСОБА_5 , то їх пояснення носять загальний характер, пов`язаний із характеристиками особи ОСОБА_1 та стосуються подій 31 липня 2021 року коли за їх словами ОСОБА_1 прийшла до них додому і вчинила сварку. Жодних відомостей та обставин про вчинення 15 серпня 2021 року ОСОБА_1 насильства у сім`ї щодо сина ОСОБА_6 ці пояснення не містять.

ОСОБА_1 категорично заперечує вчинення нею 15 серпня 2021 року домашнього насильства у відношенні малолітнього сина ОСОБА_2 2010 року народження. Заперечення мотивує наявністю вкрай напружених стосунків із родичами, зокрема із матір`ю ОСОБА_3 і сім`єю старшої доньки ОСОБА_4 і зятем ОСОБА_5 , вказує, що конфлікт 15 серпня 2021 року виник у неї із зятем.

Матеріли справи містять значну кількість складених поліцією у липні та серпні 2021 року протоколів про прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення, зокрема чотири протоколи за заявами ОСОБА_1 про вчинення зятем дій щодо неї (а.с.3,6,8,24) та один протокол за заявою ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_1 насильства щодо онука ОСОБА_6 (а.с.7).

Однак, даний протокол щодо подання заяви ОСОБА_3 є лише фіксацією

- 4 -

повідомлення особи про порушення, яке потребує перевірки і не є безумовним доказом вчинення насильства, а може бути доказом у сукупності з іншими.

Це ж стосується рапортів працівників поліції, складених за заявою ОСОБА_3 про її побиття ОСОБА_1 , а також за заявою ОСОБА_1 про те, що її мати ОСОБА_3 приїхала з Криму і хоче забрати онука ОСОБА_6 , які є лише фіксацією повідмлень і теж потребують перевірки.

Водночас в матерілах срави відсутні будь-які наслідки перевірки вказаних повідомлень та рапортів. Фактично поліція, прийнявши дані заяви, підшила їх до справи та ніякого передбаченого законом рішення за результатами розгляду цих заяв не приймала.

Щодо листа начальника ВП № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області адресованого голові Софіївської об`єднаної громади про необхідність постанвоки малолітнього ОСОБА_6 на облік, то даний лист теж не може бути розцінений як доказ вчинення насильства ОСОБА_1 , а направлений поліцією з метою дотримання передбаченої законом процедури у зв`язку із складанням щодо останньої протоколу про адміністративне правопорушення.

Окрім того, згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАПобов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Приймаючи постанову, суд залишив поза увагою, що у справі відсутні пояснення малолітнього ОСОБА_6 (або хоча б результати співбесіди з нею працівника поліції), який би міг підтвердити чи спростувати факт застосування до нього 15 серпня 2021 року домашнього насильства з боку матері ОСОБА_1 , як і відсутні докази про неможливість з`ясування цих обставин у Петра.

При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людинияк джерела права.

Так згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення у виді штрафу, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних

- 5 -

презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.1732 КупАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обгрунтований сумнів.

Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінив обставин справи в їх сукупності, що призвело до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.1732 КУпАП.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасуванню, а провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень, скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко