ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/623/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участі потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2 , 1964 року народження, громадянка України, мешканка м. Харкова,

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір в розмірі 42 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що

ОСОБА_2 28.08.2020 року о 12.08 год. керуючи автомобілем «Форд» д/н НОМЕР_1 у м. Харкові по вул. Поскури, 1/6 під час виконання розвороту поза перехрестям, не надала дорогу зустрічному транспорту, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Шевроле» д/н НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 . У результаті ДТП постраждалих осіб не було, автомобілям спричинено технічні ушкодження.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року скасувати, посилаючись на невідповідність схеми вимогам її складання та зазначила, що ця схема не підтверджує її винність. Вважає, що винуватцем у ДТП є водій іншого автомобіля, а саме ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_2 просила поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року, посилаючись на те, що у судовому засіданні в суді першої інстанції, яке відбулось 27.11.2020 року, було проголошено резолютивну частину. Копія постанови поштою судом їй не направлялась. Повний текст постанови було отримано лише у приміщенні суду 03.12.2020 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином.

02.07.2021 року, ознайомившись з матеріалами справи в приміщенні Харківського апеляційного суду, подала заяву в якій просила розглянути її апеляційну скаргу без її участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_2 без її участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав постанову судді законною і обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 щодо порушення Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_2 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Визнаючи ОСОБА_2 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості схеми місця ДТП, пояснення іншого учасника ДТП.

Поряд з цим, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_2 керувала автомобілем та під час виконання розвороту поза перехрестям, не надала дорогу зустрічному автомобілю та скоїла зіткнення з іншим автомобілем. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчать її власноручні підписи у цьому протоколі, а також власноручні письмові пояснення.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначала, що виконувала маневр розвороту відповідно до вимог ПДР України, а саме потерпілий ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.3 ПДР України внаслідок чого відбулася ДТП.

Крім того, схему місця ДТП ОСОБА_2 підписала без будь-який зауважень, що свідчить про її згоду із відомостями, які працівник поліції зафіксував у неї.

Належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення, а також схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_2 не оскаржувалися, а тому твердження апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складання протоколу є необґрунтованими.

Також, ОСОБА_2 посилається на те, що схема ДТП не відповідає дійсності та не доводить її винності у скоєнні ДТП, однак відомості, які зафіксовані в цій схемі вона будь-яким чином не заперечувала під час її складання, а також не оскаржувала дії працівника поліції, який складав цю схему. Ці відомості також не заперечувались потерпілим ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у схемі місця ДТП відповідають дійсності, а такі твердження апелянта суд розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

З відомостей цієї схеми (арк. 2) вбачається, що ОСОБА_2 здійснювала маневр розвороту зі своєї смуги руху на зустрічну смугу руху.

Це також підтверджується відомостями письмових пояснень ОСОБА_2 , які вона надавала безпосередньо працівникам поліції після складання протоколу.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_3 повідомив, що він рухався на автомобілі та бачив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був припаркований у правому ряді зустрічної смуги. Під`їжджаючи до місця де він був припаркований по своїй смузі руху, раптово автомобіль під керуванням ОСОБА_2 почав здійснювати маневр розвороту з її смуги руху на зустрічну для неї смугу руху, саме по якій рухався потерпілий. Він рухався з невеликою швидкістю, однак маневр розвороту ОСОБА_2 почала виконувати швидко та випадково, що обумовило відсутність часу для застосування екстреного гальмування. Вважав, що ОСОБА_2 перед початком здійснення маневру розвороту повинна була пропустити його, оскільки він рухався по своїй смузі руху прямо, а ОСОБА_2 здійснювала розворот з іншої смуги руху на його смугу.

Крім того, відповідно до вимог п. 10.4 ПДР України, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис поджії ДТП, який зафіксований відео реєстратором, що знаходився в салоні автомобіля потерпілого ОСОБА_1 (арк. 16а).

З відомостей цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 рухається прямо по своїй смузі руху. Назустріч у зустрічній смузі руху рухаються інші транспортні засоби. Також вбачається, що із-за колони зустрічної смуги руху раптово виїжджає автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , яка перегороджує рух автомобілю під керуванням потерпілого. Вбачається, що потерпілий намагався виконати екстрене гальмування та попередити зіткнення автомобілів шляхом здійснення маневру повороту праворуч, однак запобігти зіткнення не вдалось.

Крім того, з відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_2 виїхала на зустрічну смугу руху із-за колони інших автомобілів та не дивлячись у бік, з якого рухався потерпілий, оскільки голова водія ОСОБА_2 повернута прямо та не поверталась праворуч у бік, з якого рухався потерпілий, продовжувала закінчувати маневр розвороту. Тобто остання не переконалась, що здійснюючи цей маневр це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху.

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 здійснюючи розворот з крайнього правого положення, по ходу її руху, пропустила транспортні засобі, які рухались в попутному напрямку та почала здійснення маневру розворот. Перетинаючи осьову розмежувальну лінію та виїжджаючи на зустрічну смугу руху остання не надала переваги автомобілю, який рухався назустріч їй та допустила зіткнення з ним, чим порушила вимоги саме п. 10.4 ПДР України.

З огляду на вищенаведені обставини, вочевидь неможна погодитись з апеляційними доводами ОСОБА_2 про відсутність в її діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому її апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність саме в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_2 п. 10.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.10.4 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому її посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков