Справа № 266/4162/21
Провадження№ 3/266/1354/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2021 року м. Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області у Федотова В.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1
за ст. 130 ч. 1 КУпАП,
Представник ОСОБА_1 адвокат Каменюк Л.М. надала пояснення в яких зазначила, що адміністративне провадження має бути закрито на підставі п.1. ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події правопорушення з огляду на наступне.
Так, протокол і матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 , при вказаних в протоколі обставинах, знаходився за кермом і керував автомобілем Opel Astra, державний номер НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. З відеозапису, на який посилається УПП в Донецькій області в якості доказу винуватості ОСОБА_1 , неможливо дійти висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Astra, державний номер НОМЕР_2 по вул. Лавицького у м. Маріуполі (Приморський район) у час та дату зазначені в протоколі, оскільки на відеозаписі, не має підтвердження що саме зазначений автомобіль рухається, а за його кермом знаходиться ОСОБА_1 .
Оскільки відомості, зазначені в протоколі про обставини вчинення адміністративного правопорушення, а саме про керування транспортним засобом «Opel Astra», державний номер НОМЕР_2 , не підтверджуються доказами, наданими до протоколу, відмова ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння не створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначений час відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.
Протокол відносно ОСОБА_1 було складено з грубим порушенням вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», адже з представленого суду відеозапису вбачається, що у ОСОБА_1 об`єктивно відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, на які є посилання в протоколі, а саме порушення мови, порушення координації руху, тобто стан ОСОБА_1 на відео різниться від стану, зазначеного в протоколі.
Крім того, на представленому відеозапису чітко видно, що пояснення свідків підготовлені заздалегідь у певному форматі на бланку. При цьому Інструкцією №1376 взагалі не передбачені такі бланки при складанні співробітниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення, а тому адвокат вважає,що такі пояснення не можуть бути взяті до уваги судом в якості доказу вини правопорушника.
Вищенаведені обставини, ставлять під сумнів відповідність протоколу вимогам Закону і виключають можливість визнання цього документу ,як допустимого та достовірного доказу у справі.
Крім того, співробітниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, не було з`ясовано, чи розуміє він , що у зв`язку з відмовою від проходження медогляду та порушенням п. 2.5. ПДР відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який є основним доказом по справі.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять в повному обсязі передбачених законом відеозаписів щодо фіксації факту порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України. На відеозаписі, що міститься в матеріалах справи, не зафіксовано факт складання протоколу про адміністративне правопорушення, а є лише момент коли його зачитує поліцейський.
З огляду на викладене, адвокат вважає, що відсутність в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та недотримання працівниками поліції законодавчо встановленого порядку притягнення осіб до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист є достатніми підставами для закриття адміністративного провадження у справі на підставі п.1. ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події правопорушення.
Дослідивши матеріали та всі обставини адміністративної справи, вважаю, що провадження по даній справі необхідно закрити, виходячи з наступного.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.
Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Так, відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП - відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Коли ж особа перебуває за кермом транспортного засобу із навіть ввімкненим двигуном склад правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.
Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, (далі за текстом - Конвенція про дорожній рух) «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».
Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення « водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.
Згідно п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції
Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що адміністративний матеріал не містить доказів, які б достеменно підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Частиною 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Однак, згідно розділу X «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, про особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення», відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства.
Тобто, суд вважає, що ствердження адвоката,що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП було порушено вимоги «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, про особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення» - є такими,що заслуговують на увагу. Дійсно, на відеозаписі, що міститься в матеріалах справи, не зафіксовано факт складання протоколу про адміністративне правопорушення, а є лише момент коли його зачитує поліцейський, окрім того пояснення свідків підготовлені заздалегідь на бланку у певному форматі. Суд зазначає,що Інструкцією №1376 взагалі не передбачені такі бланки при складанні співробітниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення, а тому такі пояснення не можуть бути взяті до уваги судом в якості доказу вини правопорушника.
Таким чином відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, суд оцінює критично, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена та не аргументована, докази вини останнього не є переконливими.
Згідно ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Аналогічного роду положення закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим , доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
При цьому суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, адже діючи таким чином, він неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Крім того, суд звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, грубо порушено права на захист шляхом не роз`яснення відповідного права та не вжиття жодних дій з боку інспектора , щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги .
На думку суду, такі дії інспектора порушують права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і тим самим, свідчать про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
До такого самого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 18.02.2020 року справа №524/9828/16-а.
В зв`язку з чим, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку із наведеним, провадження по даній справі необхідно закрити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд
Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя: Федотова В. М.