Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
01.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі секретарки судового засідання Чонки Д.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 та її представниці, - адвокатки Ковальчук О. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп судового збору.
Згідно з постановою, 11.10.2020, о 21 год 00 хв, ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, умисно вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_3 , ображав її, принижував, чинив на неї моральний тиск, штовхнув та намагався нанести удар в область голови, чим могла бути, чи була завдана шкода її психічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Стверджує, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без його участі, про оскаржувану постанову від 23.11.2020 дізнався лише 20.05.2021, після отримання заяви про подання доказів у рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. Апелянт зазначає, що до цієї заяви і була додана копія оскаржуваної постанови, яку він вважає незаконною, позаяк така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Викладені у судовому рішенні висновки, вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів стверджує, що сварку з дружиною не вчиняв, звернення до поліції є надуманим, а його задум має одну мету виселити ОСОБА_1 із квартири. Окрім того, посилається на те, що жодних доказів, які можуть свідчити про його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення матеріали справи не містять. При цьому, апелянт заперечує, що у суді першої інстанції він визнав свою вину. Це, на переконання ОСОБА_1 не відповідає дійсності, оскільки, судове засідання у місцевому суді відбулося без його участі. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу; потерпілої ОСОБА_2 та її представниці, - адвокатки Ковальчук О. В., які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на оскарження судового рішення слід поновити, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд бере до уваги таке.
Так, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, також немає жодних даних, які свідчать про отримання ОСОБА_1 у встановлений законом строк копії оскаржуваної постанови. У зв`язку з цим, доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення заслуговують на увагу.
Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу, а тому, з метою недопущення порушення права останнього на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку поважними, а тому, строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є правильним.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №151454 від 11.10.2020, ОСОБА_1 , 11.10.2020, о 21 год 00 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив умисну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_3 , ображав її, принижував, чинив на неї моральний тиск, штовхнув та намагався нанести удар у голову, чим могла бути, чи була завдана шкода її психічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З протоколу також убачається, що своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом документу погоджується, копію його отримав.
У письмових поясненнях ОСОБА_3 вказала, що її колишній чоловік, ОСОБА_1 , вчинив з нею сварку, ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Під час сварки вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а також штовхав та намагався бити руками у голову. З пояснень ОСОБА_3 також убачається, що з метою уникнення тілесних ушкоджень по голові та обличчю змушена була закриватись від особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , руками.
Згідно з рапортом капітана поліції Андрейка В., працівники поліції, отримавши повідомлення про насильство у сім`ї, приїхали за місцем проживання ОСОБА_1 . Перебуваючи у квартирі довідались від ОСОБА_4 про те, що її колишній чоловік ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та здійснював щодо неї психологічний тиск, на її прохання покинути місце проживання відмовився. Від ОСОБА_4 також довідались, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було запрошено до міськвідділу поліції для складання відповідних документів, а у відділі поліції ОСОБА_1 було запропоновано поїхати до наркодиспансеру для проведення медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння, однак, від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився.
Додані до апеляційної скарги медичні дані магнітно-резонансної томографії (МРТ) № 06 від 13 жовтня 2020 року, свідчать про те, що ОСОБА_3 проходила медичне обстеження (МРТ) головного мозку, за результатами якого їй рекомендована консультація та динамічний нагляд у лікаря-невролога.
Як убачається з консультативного висновку спеціаліста від 07 липня 2021 року, за результатами МРТ головного мозку, ОСОБА_5 встановлено діагноз: інші уточнені ускладнення після травм ЧМТ (Струс головного мозку жовтень 2020) у вигляді ліквородинамічних порушень та астено-невротичного синдрому.
Під час розгляду справи апеляційним судом потерпіла ОСОБА_2 підтвердила викладені у протоколі про адміністративне правопорушення дані щодо часу, місця та обставин скоєння ОСОБА_1 щодо неї насильства у сім`ї, а також вказувала на те, що після вчиненого щодо неї колишнім чоловіком насильства повідомила доньку, яка прийшовши до місця її проживання разом із зятем, викликала працівників поліції.
ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом визнав вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення факт сварки, що мав місце між ним та колишньою дружиною, вживання ним окремих нецензурних висловлювань, однак заперечував щодо застосування ним фізичного насильства.
Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 просили не викликати до апеляційного суду як свідків доньку та зятя. При цьому, потерпіла ОСОБА_2 підтвердили, що їх донька та зять підтвердять дані саме нею пояснення з обставин події.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що представники поліції сержант Слугічко А. та ОСОБА_6 були упереджені при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та рапорту.
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, - апеляційний суд вважає такими, що не свідчать про відсутність у діях апелянта складу передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП адміністративного правопорушення. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд зазначає, що факт розгляду справи без участі ОСОБА_1 апеляційним судом взято до уваги як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційний суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується протоколом серії АПР18 №151454 від 11.10.2020, зі змістом якого ОСОБА_1 погодився, жодних заперечень та зауважень не надав; рапортом поліцейського; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 .
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що сварки між ОСОБА_1 та потерпілою не було як і наміру спричинити фізичну чи психічну шкоду потерпілій ОСОБА_3 , - апеляційний суд не бере до уваги, оскільки на підтвердження зазначених тверджень ОСОБА_1 не надав жодних доказів ані в суді першої інстанції, ані під час розгляду апеляційної скарги. При цьому, апеляційний суд вважає, що сукупність доказів відомостей, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та в інших матеріалах справи, - є підставою для визнання факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що матеріалами справи підтверджено факт звернення потерпілої ОСОБА_1 до медичного закладу з метою проходження магнітно-резонансної терапії. У судовому засіданні остання пояснила, що унаслідок заподіяного їй тілесного ушкодження з`явилися сильні головні болі, у зв`язку з чим потерпіла через два дні після вказаної події звернулася до медичного закладу по допомогу. При цьому, як убачається зі змісту консультативного висновку спеціаліста від 07 липня 2021 року, за результатами МРТ головного мозку, ОСОБА_5 встановлено діагноз : інші уточнені ускладнення після травм ЧМТ (Струс головного мозку жовтень 2020) у вигляді ліквородинамічних порушень та астено-невротичного синдрому. Підстав для сумнівів щодо правдивості та достовірності свідчень потерпілої апеляційний суд не вбачає. З огляду на вищенаведене, апеляційний суд надає перевагу поясненням, які ОСОБА_7 дала під час розгляду справи апеляційним судом, одночасно відхиливши пояснення ОСОБА_1 щодо його невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення.
Відносно доводів апелянта про те, що єдиним доказом у справі є заява потерпілої, з якою він розлучений, а звернення до поліції апелянт вважає «фейковим», апеляційний суд відхиляє також з огляду на таке.
Так, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, до того ж, своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що відомості у протоколі внесені правильно, зі змістом протоколу на момент його складання останній погодився, про що свідчать підписи ОСОБА_1 у протоколі. Жодних заперечень чи скарг відносно вищезазначеного документу чи порушень процедури його оформлення, апелянт не висловлював ні на момент складання протоколу, ні під час розгляду апеляційної скарги.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що під час розгляду апеляційної скарги особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 пояснили, що 11.10.2020, о 21 год 00 хв, після скоєних діянь, до їхнього помешкання прийшли донька із зятем. Апеляційний суд також зазначає, що пояснення у цій частині особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 за змістом ідентичні. Разом з тим, потерпіла зазначила, що вказані особи, - свідки події, підтвердять пояснення ОСОБА_2 про вчинення щодо неї фізичного насильства з боку ОСОБА_1 . Останній щодо вищевказаних тверджень потерпілої ані заперечень, ані зауважень у судовому засіданні не висловив.
Також під час судового розгляду апеляційним судом не встановлено, а апелянтом не надано будь-яких підтверджуючих даних, які свідчать про те, що доводи апеляційної скарги відносно того, що потерпіла та її адвокат «сфабрикували» справу для наявності підстав пред`явлення позову про виселення ОСОБА_1 з квартири, є такими, що мають місце. Вказані твердження апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, вони, на переконання суду, спрямовані фактично на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан