Провадження № 3/643/4856/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Осадчий О.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, працюючого водієм у ТОВ «Укртрансплюс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

16.10.2021 близько 10:03 за адресою м. Харків, пр. Ювілейний, 23 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом I-VAN A 07A - 30, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи регулярні перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі за маршрутом №225Е «станція Основа станція метро Барабашово» у кількості 40 пасажирів, що перевищує кількість місць для сидіння пасажирів передбаченого технічною характеристикою транспортного засобу, що становить 22 місця, чим порушив п.п.8 п.2-2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та п.3.8 розділу 1 Протоколу №22 засідання регіональної комісії з питань ТЕБ та НС Харківської обласної державної адміністрації від 21.09.2021, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

26.11.2021 ОСОБА_1 подав письмові пояснення у яких заперечував вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення, однак 02.12.2021 подав заяву у якій факт вчинення адміністративного правопорушення визнав, просив суворо не карати, та розглянути справу без його участі.

Суддя, розглянувши адміністративний матеріал, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши диск з відеозаписом, дійшов наступного.

Частиною 1 ст.44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.

Відповідно до п.п.8 п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 (в редакції станом на дату вчинення правопорушення), з 17 червня 2021р. на території України встановлюється зелений рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Дана постанова також визначає порядок та підстави запровадження жовтого, помаранчевого та червоного рівня епідемічної небезпеки, та відповідно встановлення обмежень, що визначені для кожного рівня епідемічної небезпеки.

Згідно з пунктом 3 розділу 1 Протоколу №22 Засідання регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Харківської області від 21.09.2021 року з 00 годин 00 хвилин 23 вересня 2001 року на території Харківської області запроваджено «жовтий» рівень епідемічної безпеки.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 (в редакції станом на дату вчинення правопорушення) визначено, що у разі встановлення "жовтого" рівня епідемічної небезпеки додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 22 цієї постанови, встановлюються певні заборони.

Тобто, обмеження передбачені п.п.8 п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236, зберегли свою дію, після запровадження з 00 годин 00 хвилин 23 вересня 2001 року на території Харківської області «жовтого» рівня епідемічної безпеки.

Дані обставини спростовують заперечення ОСОБА_1 щодо неконкретності формулювання суті адміністративного правопорушення, щодо наявності обмежень передбачених п.п.8 п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 після запровадження з 00 годин 00 хвилин 23 вересня 2001 року на території Харківської області «жовтого» рівня епідемічної безпеки.

За правилами ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями потерпілих, свідків, тощо.

Обставини вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР №277479 від 16.10.2021 року, даними диска з відеозаписом оглянутого в судовому засіданні.

Вказані докази є узгодженими між собою, отримані у встановленому законом порядку та не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності.

Стосовно посилання ОСОБА_1 , що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, суд не може погодитись з такими доводами, оскільки за ч.1 ст.44-3 КУпАП суб`єкт правопорушення є загальним, а не спеціальним.

Вказані обставини свідчать про безпідставність доводів щодо неможливості притягнення до відповідальності водія транспортного засобу за вказаною статтею.

У реєстраційній картці транспортного засобу, долученої до матеріалів справи, зазначено, що кількість місць з водієм у автобусі - 22.

Посилання на те, що з відеозапису не можливо встановити кількість пасажирів, що знаходились в салоні автобуса на момент складання протоколу та у якому саме транспортному засобі проводилась зйомка, спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції з якого вбачається, що транспортний засіб I-VAN A 07A - 30, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів та під час перевірки в салоні автобусу знаходилась значна кількість людей, що перевищувала кількість місць для сидіння, при цьому водій автобуса - ОСОБА_1 даний факт не заперечував.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що працівниками поліції при складанні протоколу свідки не залучались, суд зазначає, що покази свідків у розумінні ст.251 КУпАП є одним з джерел доказів, але при розгляді справи, суд враховує всю сукупність доказів, які походять з різних джерел. Крім того, письмове клопотання з певним обґрунтуванням про допит свідків при розгляді справи останнім не заявлялось.

Також належить взяти до уваги, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

Доводи про те, що на водія автобуса не покладено обов`язку щодо контролю кількості пасажирів під час зупинки та висадки на зупинках є безпідставними.

Відповідно до підпункту 4 пункту 148 розділу ІV «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспортну» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року №176 (в редакції постанови КМ від 26.09.2007 № 1184) водій автобусу має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.

Отже, в умовах епідемічної небезпеки на території м. Харкова, будучи суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП, при заповнюваності автобусу пасажирами у кількості, яка перевищує кількості місць для сидіння, ОСОБА_1 мав право відмовити пасажирам у їх перевезенні.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Згідно положень ст.23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, судом враховується, що останній працює водієм автобусу, тобто найманим робітником, який зобов`язаний виконувати свої обов`язки водія, і у випадку не здійснення перевезення за маршрутом пасажирів, які знаходяться в автобусі, в тому числі і тих, хто сидять на своїх місцях, може бути визначено як порушення ним трудової дисципліни, внаслідок чого до нього можуть бути застосовані штрафні санкції, аж до звільнення.

Окрім цього, чинне законодавство також не передбачає жодного ефективного правового інструменту для можливості забезпечення водієм дотримання тієї заборони, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641.

При цьому, водій не вправі ні силовими методами перешкодити особі зайти в салон автобусу, ні припинити виконання рейсу.

На переконання суду, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення носить малозначний характер, оскільки правопорушником усвідомлено протиправність своєї поведінки, останній розкаявся, значна шкода державним чи суспільним інтересам або інтересам громадян внаслідок порушення не була заподіяна.

Зазначені обставини свідчать про необхідність звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого та обмеження усним зауваженням.

Згідно із ч.2 ст.284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44-3, 221, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності вчинене за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги чи протесту прокурора до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Суддя: Осадчий О.В.