ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1403/21Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В.
Провадження № 33/817/635/21 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

захисника Снітинського Б.Є.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, 30.06.2021 о 16 год 45 хв. в с.Дарахів, по вул. Центральна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Фольксаген Джета, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, почервоніння обличчя, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на приладі «Драгер» на місці зупинки водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №467881 від 30.06.2021.

В апеляційній скарзі особа, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вважає постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року, в частині призначеного йому стягнення, несправедливою та такою, що підлягає зміні.

В обґрунтування своїх доводів зазначає про повне своє визнання вини у вчиненому правопорушенні, поганий стан здоров`я, наявність на утриманні матері пенсійного віку та скрутне матеріальне становище.

Просить змінити постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року, звільнивши його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП.

Одночасно ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Теребовлянського районного суду від 29 вересня 2021 року, оскільки з текстом постанови ознайомився лише 25 жовтня 2021 року.

В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує про незаконність оскаржуваної ним постанови суду, оскільки судом першої інстанції допущено суттєві порушення закону, що потягло за собою винесення незаконного рішення без ретельного з`ясування всіх обставин справи.

Вказує на недотримання працівними поліції при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення вимог Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.

Невідповідність дій працівників поліції вимогам нормативно-правових документів, які регламентують порядок проходження медичного огляду на стан сп`яніння, апелянт пов`язує з тим, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено направлення до закладу охорони здоров`я для проведення такого огляду.

Також вказує на провокативні дії працівників поліції, які полягали в тому, що йому пропонували відмовитись від огляду на стан сп`яніння.

Просить закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 та захисника Снітинського Б.Є., які просять скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року відносно ОСОБА_1 ; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

В матеріалах справи відсутні відомості про направлення ОСОБА_1 копії постанови наявні Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року.

Як слідує з матеріалів справи, копію судового рішення апелянт отримав 25 жовтня 2021 року, про що свідчить відмітка на заяві про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії постанови суду. (а. с.43)

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 29.10.2021 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 467881, 30.06.2021 о 16 год 45 хв. в с.Дарахів, по вул. Центральна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Фольксаген Джета, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, почервоніння обличчя, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на приладі «Драгер» на місці зупинки водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 467881 від 30.06.2021.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а також підписаний ОСОБА_1 на місці вчинення правопорушення.

Окрім того, в протоколі апелянт власноручно зазначив про вживання ним алкогольних напоїв.

Наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери поліцейських , яким зафіксовано, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , у зв`язку з непристебнутим ременем безпеки та після зупинки не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Підтвердженням цього є також постанова серії БАБ № 047955 від 30.06.2021 р., відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним за ч.5 ст.121 та ч.2 ст. 122 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення. Вказана постанова апелянтом не оскаржувалася.

Оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою поліцейських підтверджується, що працівниками поліції, було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, від якого останній відмовився.

Жодних дій провокативного характеру зі сторони працівників поліції, як про це зазначає ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає і вважає таке твердження апелянт виключно його суб`єктивною оцінкою, яка не підтверджується матеріалами справи і спростовується дослідженим судом відеозаписом.

Оскільки ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що стверджується доказами по справі, тому відсутність направлення до закладу охорони здоров`я для проведення такого огляд, на думку суду, не може свідчити про порушення працівниками поліції порядку огляду на стан сп`яніння, визначеного ст.266 КУпАП та приписами нормативно-правових актів, на які посилається апелянт.

Те, що ОСОБА_1 не був відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом, на що звертає увагу сторона захисту, не спростовує факту керування ним автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння і відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції , а тому не може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Твердження апелянта, що діяння вчинене ним за своєю юридичною природою є малозначним вважаю безпідставними, оскільки діяння містить склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а положення ст.22 КУпАП, якою регламентовано можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, не застосовуються до такого виду правопорушень.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що доводи апелянта ОСОБА_1 про неповне та необ`єктивне з`ясування всіх обставин справи судом першої інстанції, є безпідставними та необґрунтованими.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття у зв`язку із малозначністю, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року щодо нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя