Справа № 214/6366/21
3/214/2148/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 жовтня 2021 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Євтушенка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянина України, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2021 року о 21 год. 26 хв. водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки MERCEDES BENZ, р/н НОМЕР_2 , по автодорозі вул. Волгоградська біля буд. 26 у Саксаганському районі в м. Кривому Розі, будучи тимчасово обмеженим в праві керування транспортними засобами постановою державного виконавця Жуковської Ю.В. в рамках ВП №61962179 від 28 жовтня 2020 року.

Будучи не згодним з постановою про притягнення його до відповідальності захисник Касьян М.С., який діє в інтересах ОСОБА_3 , подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. В його обґрунтування зазначив наступне. Постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 28 жовтня 2020 року ОСОБА_3 було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів. Проте, ОСОБА_3 , працевлаштований водієм маршрутного таксі, що свідчить про те, що право кервання транспортним засобом є основним законним джерелом до існування. Крім того, ОСОБА_3 був позбавлений можливості оскаржити постанову державного виконавця від 28 жовтня 2020 року, зважаючи на те, що про наявність даної постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами він був необізнаний. Жодної постанови в тому числі про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, від виконавчої служби ОСОБА_3 не отримував, а про існування рішення Шевченківського районного суду м. Львова по справі №466/1417/20 про стягнення аліментів дізнався після складання стосовно нього оскаржуваного протоколу. Матеріли справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП, мають містити належним чином засвідчену уповноваженою на те посадовою особою відділу державної виконавчої служби копію документу, яким відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, застосовано відповідне обмеження, а також мають бути долучені документи, які підтверджували обізнаність особи, щодо якої винесено постанову. Всупереч вищевикладеного, у матеріалах справи відсутні відомості щодо обізнаності ОСОБА_3 стосовно застосованих відносно нього обмежень. Таким чином, оскільки обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не можливо підтвердити будь-якими належними доказами, а сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому захисник Касьян М.С. просить закрити провадження відносно ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КупАП. В подальшому ОСОБА_3 та його захисник Касьян М.С. в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договорами», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19 червня 2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами…».

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягається до адміністративної відповідальності з метою ухилення від відповідальності, та з огляду на достатність наявних доказів суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_3 , а також його захисника, що не суперечитиме ст.268 КУпАП.

Суд, враховуючи думку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відображену у заяві захисника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Крім того, відповідно до ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення як сукупності передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Диспозиція ч.3 ст.126 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положеннями п.2 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Вказана постанова надсилається сторонам виконавчого провадження для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже,для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП необхідна наявність трьох складових: наявність відповідного тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; обізнаність правопорушника про наявність такого обмеження; свідоме порушення правопорушником встановленого щодо нього обмеження керування транспортними засобами.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є платником аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_4 за судовим наказом №466/1417/20, виданим Шевченківським районним судом м. Львова 26 лютого 2020 року. Виконавче провадження №61962179 перебуває в Бережанському міжрайонному відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Згідно з довідкою з національної автоматизованої інформаційної системи України ОСОБА_3 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_3 .

Постановою державного виконавця Бережанському міжрайонному відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Горином В.В. від 28 жовтня 2020 року у відношенні ОСОБА_3 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по аліментам в сумі 5 695 грн. 00 коп., нарахованої за період з 05 травня 2020 року по 01 жовтня 2020 року.

Однак, в постанові державним виконавцем зазначена адреса боржника ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 , крім того, матеріали справи не містять доказів, що зазначена постанова взагалі надсилалась на адресу боржника ОСОБА_3 за вказаною адресою, була вручена йому чи повернута на адресу ДВС з відповідними відмітками.

Співставленням даних ОСОБА_3 , зазначених у постанові державного виконавця, з даними зазначеним в протоколі, встановлено, що адреса його проживання « АДРЕСА_2 » є відмінною від адреси, зазначеної в постанові державним виконавцем «Тернопільська область, м. Бережани, вул. Хатки, 56/111,», яка є адресою його зареєстрованого місця проживання.

Відтак, навіть якщо державний виконавець направляв на його адресу постанову, помилковість вказівки адреси проживання ОСОБА_3 об`єктивно виключала можливість отримання ним постанови, а відтак і обізнаність з її наявністю загалом.

Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

На обґрунтування провини ОСОБА_3 , всупереч вимогам ч.2 ст.251 КУпАП, до протоколу не надано жодних об`єктивних та безсторонніх доказів, які б дозволяли суду на підставі ст.252 КУпАП зробити висновок про доведеність факту вчинення ним інкримінованого правопорушення, передбаченого саме ч.3 ст.126 КУпАП. До того ж викладена в протоколі про адміністративне правопорушення оцінка правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, що встановлені в судовому засіданні та підтверджені матеріалами справи, а відтак свідчить про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_3 .

За вказаних обставин суд дійшов висновку про недоведеність того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, оскільки хоча він і був тимчасово обмежений у праві керування транспортними засобами, однак фактично такого права не набував у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП; 3) закриття справи.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.126 КУпАП, а отже суд приходить до переконання про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Враховуючи закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір в порядку ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.126 ч.3, ст.245, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.252, 280, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя О.І. Євтушенко