ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1151/21Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І.
Провадження № 33/817/660/21 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Пасічника А.З.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи захисника яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Пасічника А.З. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як визнав суд, 27 липня 2021 року о 13 год. 57 хв. в смт. Золотий Потік Чортківського району по вул. Шевченка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом NissanVanette, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою алкотестера Драгер, та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною 1статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Пасічник А.З. вважає, що суд прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 передчасно, за відсутності на те достатніх доказів вини ОСОБА_1 .

Вказує, що суд у ці їсправі взяв на себе обов`язок обвинувачення і дійшов висновку не підтвердженого доказами у справі.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 497113 є сфальсифікований, оскільки ОСОБА_1 автомобілем 27.07 2021 року не керував. Знаходився біля несправного автомобіля та планував здійснити його буксирування.

Вказує, що постанова про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 серії БАБ № 871692 скасована постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021 року у справі № 595/1199/21.

Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2021 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Пасічника А.З., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову суду першої інстанції від 09 листопада 2021 та, у зв`язку з відсутністю належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі відносно нього; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.

Як слідує з постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2021 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 497113 від 27 липня 2021 року;

- письмові поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається,що 27липня 2021 року вони були свідками того, як ОСОБА_1 відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу алкотестер «Драгер», а також в медичному закладі;

- письмових поясненнях ОСОБА_1 в протоколі про адмінправопорушення.

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування траспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто, факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою складовою частинною зазначеного правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, збір доказів працівниками поліції щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння проводився після встановленя факту порушення ним правил дорожнього руху, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, яке полягало в тому, що керуючи автомобілем NissanVanette, д.н.з. НОМЕР_1 , під час його буксирування на гнучкому щепленні не увімкнув світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п.9.9. (г) ПДР.

Вказані обставини були предметом дослідження Восьмого апеляційного адміністративного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про адмінправопорушення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року за результатом апеляційного розгляду скасовано вказану постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2021 року, а також скасовано постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпек дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 871692 від 27 липня 2021 року і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи вказане рішення, суд встановив, що докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, які б свідчили про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, у справі відсутні.

Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, судом першої інстанції не враховано приписи статті 35 Закону України Про Національну поліцію, якою передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не переміщували в митний режим транзиту.

Проте, аналіз матеріалів провадження судом апеляційної інстанції свідчить про відсутність у працівників поліції підстав, які регламентовані статтею 35 Закону України Про Національну поліцію, щодо зупинки вказаного транспортного засобу, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відеозапис, долучений до матеріалів справи не відображає факту керування автомобілем, а лише обставини щодо встановлення інспектором стану сп`яніння у ОСОБА_1 .

Зафіксований на відеозписі мотоблок, двигун якого не працює, та який за допомогою щеплення з`єднаний з автомобілем NissanVanette, не дає підстави для висновку, що буксирування транспортного засобу вже відбувається, оскільки рух автомобіля не спостерігається.

Таким чином, працівниками поліції не зафіксовано як факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, так і порушення ним Правил дорожнього руху України, що могло бути підставою зупинки транспортного засобу і мало наслідком збір доказів щодо іншого правопорушення.

В матеріалах справи відсутні та судом першої інстанції не наведено належних та допустимих доказів, в контексті положень ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 згідно з приписами ст.35 Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України» будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Окрім того, апеляційний суд звертає уваги, що ухвалюючи рішення відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції допустив суперечності у свої постанові, оскільки, викладаючи фабулу правопорушення, вказав, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, а в подальшому визнав його винним у керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, не перевіривши належним чином доводи апелянта про відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Бучацьким районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Пасічника А.З. задовольнити.

Постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя