КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 376/621/21

Апеляційне провадження № 33/824/3566/2021

06 вересня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Махлай Л.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Сквирського районного суду Київської області від 15 квітня 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

постановою Сквирського районного суду Київської області від 15.04.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено штраф у сумі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 грн.

Постановою суду встановлено, що 24.03.2021 о 21:30 год, у м. Сквира по вул. Слобідська, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці за допомогою приладу «Драгер» при безперервній відеофіксації на боді-камеру поліцейського, результат тесту 1,74 %.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. У матеріалах справи відсутні докази, що саме він керував мотоциклом. Посвідчення водія у нього не вилучалося, оскільки він його при собі не мав. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу «Драгер», проте йому не надали сертифікат та свідоцтво про повірку даного приладу, та не повідомили про можливі погрішності приладу, а тому, на переконання апелянта, даний огляд не може бути визнаний судом допустимим доказом на підтвердження наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Вважає, що працівники поліції повинні були направити його до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення відповідного огляду, чого останніми зроблено не було.

ОСОБА_1 також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови він отримав 28.04.2021 та 30.04.2021 подав апеляційну скаргу. Проте постановою Київського апеляційного суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу повернуто у зв`язку з відсутністю клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім при розгляді адміністративного матеріалу та отримав копію постанови суду 28.04.2021.

30.04.2021 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, проте ухвалою Київського апеляційного суду від 17.05.2021 апеляційна скарга повернута зважаючи на те, що заявником не подано клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги. Згідно із супровідним листом копія цієї постанови направлена ОСОБА_1 17.05.2021. Дані про дату отримання постанови у матеріалах справи відсутні.

За вказаних обставин причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними та такий строк підлягає поновленню.

Щодо суті апеляційної скарги суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При розгляді даних матеріалів про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 437065 та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що працівники поліції у порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», не повідомили його про порядок застосування спеціального технічного засобу не надали йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 5 розділу ІІ вищезазначеної Інструкції, надання водію відповідних технічних документів на спеціальний технічний засіб, здійснюється виключно на вимогу водія перед проведенням його огляду на стан сп`яніння, однак згідно даних, що містяться в матеріалах справи та відеозапису нагрудної камери № DSJ_000Z000_000000 від 24.03.2021 (а.с.7) працівників поліції, ОСОБА_1 такої вимоги не висував.

Долучений до матеріалів провадження відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винності ОСОБА_1 у його вчиненні.

Доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи направлення його на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, що також підтверджується даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» за згодою ОСОБА_1 і останній не заперечував проти результатів проведеного тесту, та не заявляв вимогу про направлення його для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Всупереч доводам апелянта, із дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував той факт, що саме він керував транспортним засобом. До того ж доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності належного підтвердження того, що саме він керував мотоциклом, проте, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_1 , та про будь який інший транспортний засіб у матеріалах справи не йдеться.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Однак, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Сквирського районного суду Київської області від 15 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сквирського районного суду Київської області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Махлай