ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/413/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Савенко М.Є., розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.10.2020, -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1999 року народження,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 3 655 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, 18.10.2020 року приблизно о 17 год. 20 хв. курсант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування підрозділу та убув до м. Харкова, де вжив спиртні напої. Приблизно о 22.30 годині на курс прибув начальник патруля з патрульними для того щоб супроводити його до лазарету університету для опосвідчення сержанта ОСОБА_1 , на що той кричав та погрожував фізичною розправою. О 23.15. годині сержант ОСОБА_1 застосував до солдата ОСОБА_2 , який ніс службу днювальним курсу, фізичну силу (дав ляпаса по обличчю). О 23.20 годині до курсанта ОСОБА_1 підійшов начальник навчального курсу майор ОСОБА_3 та наказав йому піднятися і слідувати за ним для проходження медичного обстеження щодо вживання спиртних чи наркотичних речовин, а у разі його відмови доповів тому що змушений буде визвати військову службу правопорядку, на що той проігнорував його вимоги та відмовився виконувати його наказ. З метою встановлення факту вжвання спиртних напоїв чи наркотичних засобів 18.10.2020 року курсанту ОСОБА_1 було запропоновано пройти засвідчення у супроводі начальника навчального курсу майора ОСОБА_3 на що він проігнорував його вимоги.
Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушенням норм процесуального права судом першої інстанції.

ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом направлення повісток на адресу, яка зазначена в апеляційній скарзі, до апеляційного суду не з`явився, що в силу вимог ст. 294 КУпАП не є перепоною для апеляційного розгляду.

Європейський суд з прав людини в своїх рішенням, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином ОСОБА_1 не позбавлений був обов`язку цікавитись щодо того, на якому етапі розгляду перебуває справа, отже нехтування ним своїми процесуальними обов`язками об`єктивними причинами не обумовлено, а тому апеляційний суд вважає такі дії позицією захисту направленою на уникнення від відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Більш того, відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про дане провадження апелянт без сумніву знав, а тому вказані причини пропуску строку не можна однозначно вважати як поважні.

Вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

ОСОБА_1 є курсантом 23 навчального курсу інженерно-авіаційного факультету Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, (а. с. 18 - 19), отже, останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Положеннями ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці зобов`язані свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець має додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 особливий період розпочався з 17 березня 2014 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551 (далі за текстом - Статут) усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Ст. 1 Статуту передбачає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Ст. 16 Статуту встановлює, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачена зокрема за перебування у стані алкогольного сп`яніння на території військової частини військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, вчинене в умовах особливого періоду.
Розглянувши адміністративну справу, суддя районного суду обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП України, а саме перебування на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.
Вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні повністю підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені у ході судового розгляду, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № 36 від 20.10.2020, поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а. с. 11 - 17)
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП є необґрунтованими, оскільки спростовується показаннями свідків.

Змістовний аналіз структури правової норми ч. 3 ст. 172-20 КУпАП вказує на те, що дана правова норма встановлює пряму диспозицію (в даному провадженні перебування на території військової частини в умовах особливого періоду в стані алкогольного сп`яніння), за яку прямо передбачено адміністративну відповідальність - накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу або арешт з утримання на гауптвахті.
Між тим, відповідно судової постанови, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. в доход держави.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Однак, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, між іншим, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується фотокопією посвідчення (а. с. 27).
За таких умов, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.10.2020 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови суду обов`язок по стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судового збору в розмірі 420 грн. 40 копійок в доход держави.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду М.Є. Савенко