Справа № 26102021
Провадження № 3/761/7985/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року, , суддя Шевченківського районного суду м. Києва А.В.Трубніков, за участю прокурора Сеник В.Г., захисника Купіної А.В. особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 розглянувши матеріали справ про адміністративні правопорушення, які надійшли з УСР в м.Києві Департаменту стратегічних розслідувань НПУ, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дрозди Білоцерківського р-ну Київської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою:АДРЕСА_1 , проживаючого за адресо: АДРЕСА_2 , працюючого на посаді в.о. директора Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України»; паспорт серії НОМЕР_1 виданий 14.12.2007 Білоцерківським РВ ГУМВС України в Київській обл.,

за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч.1 ст.1727, ч.1 ст.1727, ч. 2 ст. 172 7 , ч. 2 ст. 172 7за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

В провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшли адміністративні протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.1727, ч.1 ст.1727, ч. 2 ст. 172 7 , ч. 2 ст. 172 7, справи за якими постановою суду від 26.10.2021 року об`єднанні в одне провадження.

Згідно до протоколів № 412, № 413, № 414, № 415 від 11.08.2021 року оперуповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України старшого лейтенанта поліції Виноградова Є. вбачається наступне.

ОСОБА_1 будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, зокрема в частині обов`язків із запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 28 Закону, порушив встановлені Законом вимоги щодо повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника, чим вчинив адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки генерального директора Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права в порушення п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» в умовах реального конфлікту інтересів прийняв рішення про відмову в наданні інформації відносно себе як посадової особи, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, при наступних обставинах:

ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки генерального директора Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, під час виконання своїх службових повноважень не повідомив свого безпосереднього керівника у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, з моменту надходження до нього на підпис листа від 19.04.2021року № 224/21 про відмову в наданні інформації на запит № 2947/55/125/03-2021 від 16.04.2021 управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України, а саме інформації відносно себе, як посадової особи ДП «ДЦІРУ»

Крім того, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки генерального директора Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, під час виконання своїх службових повноважень, 19.04.2021 в умовах реального конфлікту інтересів прийняв рішення про відмову в наданні інформації відносно себе, як посадової особи ДП «ДЦІРУ» та вчинив дії шляхом підписання листа № 224/21 яким відмовив на запит № 2947/55/125/03-2021 від 16.04.2021 управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України у наданні інформації.

Крім того, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки генерального директора Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права під час виконання своїх службових повноважень не повідомив свого безпосереднього керівника у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, з моменту надходження до нього на підпис листа від 23.04.2021 № 230/21 про відмову в наданні інформації на повторний запит № 3089/55/125/03-2021 від 21.04.2021 управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України, а саме інформації відносно себе, як посадової особи ДП «ДЦІРУ».

Крім того, Крім того, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки генерального директора Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, під час виконання своїх службових повноважень, 23.04.2021 в умовах реального конфлікту інтересів прийняв рішення про відмову в наданні інформації відносно себе, як посадової особи ДП «ДЦІРУ» та вчинив дії шляхом підписання листа № 230/21 яким відмовив на повторний запит № 3089/55/125/03-2021 від 21.04.2021 управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України у наданні інформації.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 172-7 КупАП не визнав, підтвердив, що він, будучи тимчасово виконуючим Генерального директора Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» дійсно відмовив двічі у надані інформації на запит відносно себе, як посадової особи оскільки вказані запити надходили з Національної поліції , а саме управління стратегічних розслідувань у м. Києві, Департаменту стратегічних розслідувань, для здійснення перевірки фактів своєчасного подання декларації. Разом з тим ним було відмовлено вмотивовано, оскільки до повноважень Національної поліції України не входить здійснення перевірок фактів подачі декларації, вказаними помноженнями наділене Національне агентство з питань запобігання корупції. Крім того, на момент надходження ОСОБА_1 на момент надходження ОСОБА_1 на підпис листа та на дату складання протоколу посада генерального директора ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» була вільною вакантною посадою, а тому вказана обставина унеможливлювала виконання п.2 ч.1 ст. 28 ЗУ « Про запобігання корупції».

Захисник особи, яка притягається Купін А.В. в судовому засідання просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що доводи та висновки посадової особи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, є необґрунтованими, і матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується, крім того долучила до матеріалів додаткові пояснення.

Прокурор Сеник В.Г. в судовому засідання вказала, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, ст. 172-7 оскільки ним порушено вимоги ст. 28 Закону України „Про запобігання корупції", просила суд призначити покарання у вигляді штрафу розміром 300 неоподаткованих мінімумів, а саме 5100 грн.

Суд, роз`яснивши ОСОБА_1 вимоги ст. 268 КУпАП, заслухавши у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , захисника , прокурора, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши їх у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, прийшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 - неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та ч. 2 ст. 172-7 - вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так відповідно до наказу Міністерства цифрової трансформації України № 56/к від 08.04.2021 покладено виконання обов`язків генерального директора ДП «ДЦІРУ» на заступника генерального директора ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи юридичної особи публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Статтею 81 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно з статями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Таким чином, державні та комунальні підприємства та інші юридичні особи, які створені розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування, є юридичними особами публічного права.

Відповідно до Статуту ДП «ДЦІРУ» є унітарним підприємством, що засноване на державній власності і діє як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства цифрової трансформації України (п. 1.1); є юридичною особою (п. 3.1); має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, може мати товарний знак, а також комерційне (фірмове) найменування (п. 3.5).

Пунктом 3 «Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року № 3, із змінами, внесеними згідно з рішеннями Національного агентства з питань запобігання корупції від 30.09.2016 № 57, від 13.01.2017 № 24, від 22.02.2017 № 59, у редакції рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 08.02.2019 № 368, під "посадовими особами юридичних осіб публічного права" слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов`язків) відповідного працівника.

Адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Працівники підприємств, установ, організацій, які виконують професійні, виробничі або технічні функції, визнаються посадовими особами лише за умови, що разом із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов`язки.

Водночас для визначення посадових осіб юридичних осіб публічного права - підприємств необхідно враховувати положення частини третьої статті 65 Господарського кодексу України. Згідно із вказаною нормою керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Отже, посадовими особами юридичних осіб публічного права, які є підприємствами, є керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту. Інші працівники таких юридичних осіб можуть бути віднесені до посадових осіб юридичних осіб публічного права за умови визнання їх посадовими особами статутом відповідного підприємства та/або здійснення ними організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

Відповідно до Розділу 9 «Управління підприємством» Статуту ДП «ДЦІРУ» управління підприємством здійснює його генеральний директор; генеральний директор організовує виробничо-господарську та соціально побутову діяльність підприємства; видає та скасовує в межах своєї компетенції накази, розпорядження, доручення; формує адміністрацію підприємства; призначає на посади та звільняє з посад працівників підприємства та керівників філій, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів; обирає форму і систему оплати праці, установлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок і доплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством; застосовує заходи заохочення та дисциплінарного стягнення; розпоряджається коштами та майном підприємства.

Отже, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки генерального директора ДП «ДЦІРУ», яке є юридичною особою публічного права, будучи його посадовою особою, оскільки наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями (обов`язками), є суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про запобігання корупції» особи зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону, представляючи державу чи територіальну громаду, діють виключно в їх інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпункті «б» та «в» пункту 1 частини 1 статті 3 цього Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пунктах 1 та 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

В судовому засіданні встановлено, що працівниками управлінням стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України шляхом моніторингу Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування виявлено факт несвоєчасного подання щорічної декларації за минулий 2020 рік ОСОБА_1 (зазначена декларація була подана 06.04.2021, тобто з порушенням встановленого строку до 1 квітня поточного року) та в подальшому з метою здійснення збору доказів та інших фактичних даних про можливе порушення вимог ст. 45 Закону № 1700-VII ОСОБА_1 , що можуть стати підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП 16.04.2021 скеровано запит № 2947/55/125/03-2021 до ДП «ДЦІРУ» про надання інформації та копій необхідних документів.

Листом ДП «ДЦІРУ» від 19.04.2021 № 224/21, який підписаний особисто виконуючим обов`язки генерального директора ОСОБА_1 у наданні інформації управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України відмовлено.

В подальшому працівниками управління стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України 21.04.2021 скеровано повторний запит № 3089/55/125/03-2021 до ДП «ДЦІРУ» про надання інформації та копій необхідних документів яким додатково було роз`яснено, що згідно з офіційним тлумаченням Конституційним Судом України положень статі № 32 Конституції України, викладеним у Рішенні від 20.01.2012 № 2-рп/2012, передбачена законами інформація про здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, своїх посадових або службових повноважень не є конфіденційною.

Однак, листом ДП «ДЦІРУ» від 23.04.2021 № 230/21, який підписаний особисто виконуючим обов`язки генерального директора ОСОБА_1 у наданні інформації управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України відмовлено.

Разом з тим, вказані обставини свідчать про прийняття виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ДЦІРУ» ОСОБА_1 23.04.2021 рішення та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів спричиненого прагненням, у межах правового регулювання, не надавати інформацію відносно себе, як посадової особи ДП «ДЦІРУ» на повторний запит № 3089/55/125/03-2021 від 21.04.2021 управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України з метою уникнення проведення перевірки дотримання ним вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та уникнення відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбаченою ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, або вчинення чи невчинення дій під час виконання повноважень.

За таких обставин у в.о. генерального директора ДП «ДЦІРУ» з моменту надходження до нього на підпис листа від 23.04.2021 № 230/21 про відмову в наданні інформації на повторний запит № 3089/55/125/03-2021 від 21.04.2021 управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України, а саме інформації відносно себе, як посадової особи ДП «ДЦІРУ», виник реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між його приватним інтересом у вигляді прагнення відмовити у наданні стосовно себе інформації на письмовий запит управління стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України з метою уникнення проведення перевірки дотримання ним, як суб`єктом декларування, вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», та уникнення відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбаченою ч. 1 ст. 172-6 КУпАП наявність якого впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень.

Крім того, відповідно до листа Міністерства цифрової трансформації України № 1/04-7-6896 від 25.06.2021 єдиним власником та розпорядником зазначених у запиті управління стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України № 2947/55/125/03-2021 від 16.04.2021 та № 3089/55/125/03-2021 від 21.04.2021 інформації та документів є ДП «ДЦІРУ». Таким чином лише ОСОБА_1 , будучи виконуючим обов`язки генерального директора міг надати запитувану інформацію та копії відповідних документів.

Таким чином, з моменту надходження ОСОБА_1 на підпис листа від 23.04.2021 № 230/21 про відмову в наданні інформації на повторний запит № 3089/55/125/03-2021 від 21.04.2021 управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України, а саме інформації відносно себе, як посадової особи ДП «ДЦІРУ» приватний інтерес ОСОБА_1 у вигляді прагнення відмовити у наданні стосовно себе інформації на письмовий запит управління стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України з метою уникнення проведення перевірки дотримання ним вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та уникнення відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбаченою ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, вступав у суперечність із наданими представницькими повноваженнями, виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ДЦІРУ», які мали виконуватись у публічних інтересах підприємства, а отже, задовольняти інші за змістом потреби, ніж ті, що має ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, з моменту надходження ОСОБА_1 на підпис листа від 23.04.2021 № 230/21 про відмову в наданні інформації на повторний запит № 3089/55/125/03-2021 від 21.04.20201 управлінню стратегічних розслідувань в м. Києві ДСР НП України, а саме інформації відносно себе, як посадової особи ДП «ДЦІРУ» та не надавши і відмовивши у наданні стосовно себе інформації ОСОБА_1 перебував в умовах реального конфлікту інтересів, який зумовлений тим, що він був змушений шукати баланс між своїм приватним інтересом у вигляді прагнення, у межах правового регулювання, не надавати інформацію відносно себе, як посадової особи ДП «ДЦІРУ» з метою уникнення проведення перевірки дотримання ним вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та уникнення відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією передбаченою ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, як виконуючого обов`язки генерального директора, та необхідністю виконувати надані повноваження в інтересах підприємства шляхом виконання вимог антикорупційного законодавства України.

За таких умов, а саме наявності реального конфлікту інтересів, виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ДЦІРУ» ОСОБА_1 був зобов`язаний повідомити не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинен був дізнатися про таку наявність свого безпосереднього керівника та не вчиняти дій та не приймати рішеньдо прийняття безпосереднім керівником або керівником органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, та повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до Статуту ДП «ДЦІРУ» належить до сфери управління Міністерства цифрової трансформації України яке є уповноваженим органом управління (п. 1.1); уповноважений орган управління призначає на посаду та звільняє з посади генерального директора підприємства, укладає та розриває з генеральним директором підприємства контракт, здійснює контроль за додержанням вимог контракту (п. 8.1).

Відповідно до статті 10 Положення про Міністерство цифрової трансформації України міністерство очолює міністр який здійснює керівництво його діяльністю.

Ураховуючи викладене, про наявність реального конфлікту інтересів ОСОБА_1 зобов`язаний повідомляти Міністерство цифрової трансформації України в особі міністра.

Відповідно до листа Міністерства цифрової трансформації України № 1/04-7-6896 від 25.06.2021 встановлено, що повідомлень від виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ДЦІРУ» ОСОБА_1 про наявність у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів не надходило.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку , що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП - як неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - як вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Крім того, статтею 1 Закону №1700-VII Національну поліцію віднесено до спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення працівники Національної поліції уповноважені на складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією за статтями 172-4 - 172-9 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону №1700-VII за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 цього Закону притягуються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової, дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський для виконання покладених на поліцію завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Пунктом 6 Положення про Національну поліцію України, затвердженого Постановою КМУ № 877 від 28.10.2015 передбачено, що Національна поліція для виконання покладених на неї завдань має право одержувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань.

Також, підпунктом 3 пункту 1 розділу II Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, затвердженого наказом НП України від 23.10.2019 № 1077 передбачено, що одним із завдань Департаменту є реалізація повноважень Національної поліції України в частині протидії корупції і кримінальної корупції серед посадових осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», вжиття заходів з метою виявлення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та їх припинення відповідно до законодавства України.

Підпунктом 26 пункту 1 розділу III зазначеного Положення визначено, що Департамент стратегічних розслідувань НП України здійснює збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, а підпунктом 3 пункту 1 розділу IV цього ж Положення передбачено, що Департамент стратегічних розслідувань НП України має право відповідно до компетенції в установленому порядку одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього функцій.

Відповідно до ч. 1 та п. 2, п. 4 ч. 2 ст. 60 Закону № 1700-VII особам, зазначеним у пунктах 1, 2, 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, а також особам, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, забороняється: відмовляти фізичним або юридичним особам в інформації, надання якої цим фізичним або юридичним особам передбачено законом; надавати несвоєчасно, недостовірну чи не в повному обсязі інформацію, яка підлягає наданню відповідно до Закону № 1700-VII. Не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом інформація про розміри, види оплати праці, матеріальної допомоги та будь-яких інших виплат з бюджету; про конфлікт інтересів осіб, зазначених у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, та заходи з його врегулювання.

Враховуючи викладене, керуючись абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», пп. 4 п. 4, пп. 2 п. 6 Положення про Національну поліцію, п.п. 3 п. 1 розділу ІІ, п.п. 26 п. 1 розділу III, п.п. 3 п. 1, п.п. 3 п. 3 розділу IV Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, ч. 2 ст. 251 та ст. 255 КУпАП органи Національної поліції наділені повноваженнями здійснення перевірок фактів подання декларації, а також складання протоколів про вчинення адміністративних порушень пов`язаних з корупцією, що спростовують доводи сторони захисту про відсутність повноваження складання протоколу.

Разом з цим, суд не може погодитися з позицією прокурора та уповноваженої особи, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення, що датою виявлення вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, є дата складання протоколів, тобто момент встановлення всіх необхідних ознак складу правопорушень, та в цій частині погоджується з думкою захисника, оскільки чинне законодавство жодним чином не пов`язує момент фіксації правопорушення у протоколі з моментом, коли особі стало відомо (чи могло бути відомо) про вчинення адміністративного правопорушення.

Сам факт виявлення адміністративного правопорушення не є тотожнім факту складання протоколу. Це різні юридичні факти: виявлення факту адміністративного правопорушення це отримання органом, уповноваженим на складання відповідного протоколу, відомостей про вчинення такого правопорушення та особу, яка його вчинила. В той час як складання протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальним наслідком факту виявлення, - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень , які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.

Тобто, момент виявлення адміністративного правопорушення та його фіксування в результаті заходів, проведених уповноваженим органом (посадовою особою), спрямованих на встановлення обставин справи про адміністративне правопорушення, є двома різними юридичними фактами.

Аналогічні висновки містяться у Постановах Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2020р. у справі № 420/647/19 та від 14.08.2018р. у справі №166/46/17.

З досліджених судом матеріалів об`єднаної справи про адміністративні правопорушення встановлено, що 26.04.2021 року Управління стратегічних розслідувань м. Києва отримали перший лист ОСОБА_1 про відмову на запитувану інформацію, щодо ОСОБА_1 за їх запитом.

Оскільки момент виявлення правопорушення точно не визначено національним законодавством, суд керується практикою ЄСПЛ, а саме тим, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону» та в разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи; тому суд доходить висновку, що оскільки момент виявлення правопорушення пов`язується з часом надання інформації на звичайний запит органів, що протидіють корупції, тобто час повідомлення про певні факти, який є моментом реєстрації такої інформації, а отже 26.04.2021 року є моментом виявлення правопорушень, вчинених ОСОБА_1 .

Ключовим фактором, який впливає на перебіг строків накладення стягнення, є момент його виявлення, а збирання доказів на підтвердження адміністративного правопорушення не відтерміновує початку цього строку. Можливість відновлення або поновлення цих строків КУпАП не передбачає.

З огляду на встановлені факти, на переконання суду, є помилковим вважати моментом виявлення вчинених правопорушень момент складання протоколів. Днем виявлення правопорушень слід вважати 26.04.2021. Після початку здійснення відповідної перевірки за фактом ймовірного правопорушення, і саме з цього моменту уповноважений орган мав об`єктивну можливість зібрати відповідні докази та скласти протоколи про вчинення адміністративних правопорушень. Втім, протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 були складені лише 11 серпня 2021 року, тобто зі спливом більш ніж трьох місяців з дня відповіді на запит та підписанням листа про відмову в наданні запитуваної інформації.

Статтею 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом 6 місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Отже шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 слід рахувати з 26 квітня 2021 року, відповідно до ст.277 КУпАП.

За положеннями ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні адміністративного стягнення суд відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

За положеннями ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Судом не встановлено обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила декілька правопорушень, справи про які розглядаються одночасно, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП з яких адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є більш серйозним з числа вчинених, тому адміністративне стягнення на останнього належить накласти в межах санкції ч.2 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі п.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2% прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на час ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, тобто 454 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч.1 ст.172-6, ч.2 ст.172-7, 221, 276, 279, 283-284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення з урахуванням ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави в сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в сумі 454 грн. 00 коп.

Штраф має бути сплачений порушником в установу банку України не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений вище строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом 3 (трьох) місяців з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Шевченківського районного суду м. Києва протягом 10 днів дня винесення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана протягом 10 днів. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В.Трубніков