Справа 573/1750/21
Номер провадження 3/573/780/21
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2021 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Свиргуненко Ю.М., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , непрацюючого, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 20 липня 2012 року,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а :

21 жовтня 2021 року о 13 годин 20 хвилини по вул. Сумській в м. Білопілля Сумського району Сумської області ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2104, д. н. з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, млява мова, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager» та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

У судове засідання ОСОБА_1 двічі не з`явився. Судові повістки направлялися поштою за вказаною у протоколі адресою, а також за зареєстрованим місцем проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Однак, рекомендовані повідомлення про вручення зазначених поштових відправлень повернулися з відміткою «адресат відсутній».

Крім того, про розгляд справи судом ОСОБА_1 повідомлявся працівниками поліції, що підтверджується підписами останнього у протоколі про адміністративне правопорушення та наявному в матеріалах справи сповіщенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенства права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Крім того, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

З огляду на те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, не подав клопотань про відкладення розгляду справи, письмових заперечень проти протоколу, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, вважаю необхідним провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, приходжу до наступних висновків.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №173980 від 21 жовтня 2021 року, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оптичним диском, на якому зафіксовано факт відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №580637 від 21 жовтня 2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом.

Всі зазначені докази не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин справи, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При визначенні виду та міри стягнення, на підставі ст. 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, що тягне за собою потенційну небезпеку для учасників дорожнього руху, обставини справи, а також виходячи з того, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобами, приходжу до висновку, що стягнення у виді штрафу є таким, що буде сприяти запобіганню вчиненню особою, яка притягується до адміністративної відповідальності нових правопорушень.

При визначенні наявності підстав для одночасного з накладенням штрафу позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, враховую наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

Відповідно до пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19 грудня 2008 року) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає.

Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 права керування транспортними засобами не має та відповідне посвідчення не отримував, підстави для застосування до останнього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами відсутні.

У зв`язку з накладенням адміністративного стягнення, на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню з ОСОБА_1 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 33, 40-1, 245, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя