ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/377/21 Справа № 692/516/21 Категорія: ч. 1 ст. 184 КУпАПГоловуючий у І інстанції Чепурний О. П. Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 14 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , одруженої, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, працюючу вчителем початкових класів ЗЗСО І-ступенів с. Вишневе,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.,

в с т а н о в и в:

Постановою Драбівського районного суду Черкаської області від 14 липня 2021 року ОСОБА_1 визнана винною за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме у тому, що вона 14.05.2021 року близько 16 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 14.05.2021 року близько 16 год. в с. Вишневе по вул. Гагаріна спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 14.07.2021 року та закрити провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що фактичні обставини справи, викладені судом першої інстанції в постанові, є такими, що не відповідають дійсності. Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а обвинувачення відносно неї є необґрунтованими та безпідставними.

Так, вказує скаржниця, відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУПАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Однак, при складанні протоколу працівниками поліції не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»).

Також, вказує апелянтка, суд першої інстанції не вправі був самостійно змінювати на шкоду особі, що притягається до адміністративної відповідальності, фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певного особою має доводитися в суді. Суд також не мав права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, скаржниця зазначає про невідповідність складеного відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення вимогам чинного законодавства, а саме ч.2 ст.254 КУпАП та п.9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, оскільки протокол було складено через 18 днів після дати, якої відбувся конфлікт.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, хоча про час та дату слухання справи повідомлялись належним чином.

Вивчивши матеріали провадження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Згідно ч.2 ст.7 та ст.245, ст.280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, вказаних вимог при розгляді даної справи судом першої інстанції не дотримано.

Так, у відповідності до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

При дослідженні протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що зазначене в ньому обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення не можна визнати конкретним, оскільки в ньому не вказані обставини, які свідчать про склад правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Однак, суд першої інстанції, не звернувши увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення містить неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, в порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод не забезпечив справедливий розгляд справи та прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Так, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №363530, складений 02 червня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначена суть адміністративного правопорушення (а.с.1).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей, незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Також невиконання батьками або особами, які їх заміняють, обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер.

Разом з тим, зі змісту обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що вона 14.05.2021 року близько 16.00 год. в АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 14.05.2021 року близько 16 год. в АДРЕСА_1 спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зі змісту вищевказаного обвинувачення неможливо встановити, які саме обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не здійснювала виконання батьківських обов`язків своєї доньки у певний час та, яким чином це порушило законні інтереси неповнолітньої щодо забезпечення необхідних умов життя та навчання. При цьому, з пояснень обвинуваченої ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та самої потерпілої ОСОБА_3 вбачається, що саме ОСОБА_1 , побачивши сутичку, втрутилась і розборонила дівчат.

Апеляційний суд вбачає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, зокрема, в чому саме полягає ухилення особи від виконання обов`язків щодо виховання дитини, не конкретизовані норми законодавства, якими ці обов`язки передбачені та які вимоги і яким чином було порушено. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої доньки.

Таким чином, можна стверджувати, що висунення обвинувачення ОСОБА_1 носило формальний характер, без з`ясування конкретних обставин щодо умов виховання неповнолітньої ОСОБА_2 та причин її поведінки.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне постанову суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 14 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Ятченко