Провадження № 3/161/5246/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пахолюка А.М.,

при секретарі Будько І.Ю.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисників Полячука С.І., Лященка С.О.

прокурора Артиш Н.В.

розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 -

за ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2021 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли адміністративні справи відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП відповідно до складених протоколу про адміністративне правопорушення №12/42-02/2021 від 16 вересня 2021 року та протоколу про адміністративне правопорушення №11/42-02-2021 від 16 вересня 2021 року.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року справи про адміністративні правопорушення вчиненні ОСОБА_1 за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП за вищевказаними протоколами об`єднано в одне провадження.

Із протоколу про адміністративне правопорушення №11/42-02-2021 від 16 вересня 2021 року (далі протокол №1), вбачається, що ОСОБА_1 , будучи поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону УПП у Волинській області, відповідно до п.п. «з», п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) є суб`єктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, не повідомила у встановлених цим Законом випадках та порядку (не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізналася чи повинна була дізнатися), безпосереднього керівника начальника УПП у Волинській області про наявність у неї реального конфлікту інтересів, чим порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.172-7 КУпАП

Із протоколу про адміністративне правопорушення №12/42-02-2021 від 16 вересня 2021 року (далі протокол №2), вбачається, що ОСОБА_1 , будучи поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону УПП у Волинській області, відповідно до п.п. «з», п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) є суб`єктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме розглянула та винесла постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №2583105 від 25.05.2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., чим порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», за що передбачена відповідальність ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не визнала вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. Суду пояснила, що перебуваючи на патрулюванні, нею був зупинений транспортний засіб за порушення правил ПДР України. Хто був за кермом їй не було відомо. Водій сказав їй, що не буде спілкуватися з нею, оскільки, між ними є неприязні стосунки, а тому наявний конфлікт інтересів. Зазначила, що будь-яких неприязних стосунків між нею та водієм, будь-якого упередженого ставлення, що могло б призвести до бажання помститися не було, а тому вона розпочала справу та притягнула ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 Полячук С.І., винність в інкримінованих ОСОБА_1 правопорушеннях, передбачених ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП, не визнав. Суду пояснив, що у даному випадку, відсутній конфлікт інтересів, оскільки, приватний інтерес та конфлікт має бути наявний в особи, тобто в ОСОБА_1 , а не у потерпілого, у даному випадку ОСОБА_2 , а приєднані до протоколів докази такі обставини не підтверджують. Просив закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 Лященко С.О., винність в інкримінованих ОСОБА_1 правопорушеннях, передбачених ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП, також не визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_1 взагалі не було відомо, що ОСОБА_2 є прокурором, який здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні щодо її напарника поліцейського Сеня В.М. Зазначив, що вважає безпідставними посилання прокурора на встановлення судовими рішенням судів першої та апеляційної інстанції у справі №161/8665/20 преюдиційного факту щодо наявності у ОСОБА_1 конфлікту інтересів, оскільки, зазначені справи стосувалися оскарження ОСОБА_2 законності винесеної ОСОБА_1 постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а відтак встановлення інших обставин не відносилося до компетенції суду. Просив закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Артиш Н.В. в судовому засіданні зазначила про те, що ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні правопорушень за ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП, оскільки, протоколи про адміністративні правопорушення складені належним чином та наявний реальний конфлікт інтересів через неприязні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисників, прокурора, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Судом встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 01.08.2019 року №579 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області та присвоєно спеціальне звання рядовий поліції (а.с. 23).

Із матеріалів справи вбачається, що 18.12.2020 року до Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшла заява громадянина ОСОБА_2 з приводу порушення вимог антикорупційного законодавства щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів працівником УПП у Волинській області Комарук Ю.М. під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2583105 від 25.05.2020 року та розгляду нею справи про вчинення заявником адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 18).

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення №№1, 2, ОСОБА_1 маючи приватний інтерес, а саме з метою помсти за притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності її співмешканця ОСОБА_4 , не повідомила безпосереднє керівництво про наявність реального конфлікту інтересів та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, який виник 25.05.2020 року у м. Луцьку по вул. Набережній, 1 під час розгляду нею справи та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2583105 від 25.05.2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн.

Отже, за змістом зазначених протоколів, наявність у ОСОБА_1 потенційного та реального конфлікту інтересів пов`язується із бажанням помсти ОСОБА_2 та наявністю у неї неприязних стосунків із ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що останній, як прокурор підтримує державне обвинувачення щодо ОСОБА_4 , який являвся співмешканцем ОСОБА_1 .

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями, викладеними у протоколах, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02; «Малофєєва проти Росії», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Згідно висновків ЄСПЛ у рішенні у справі «Карелін проти Росії», за відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти справи чи суперечностей, у разі відшукування судом самостійно доказів винуватості особи, зазначені дії суду призведуть до порушення ч.1 ст.6 Конвенції.

Отже, суд, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Статтею 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Відповідно до п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» поліцейський взводу №1 роти №2 батальйону УПП у Волинській області Комарук Ю.М. є капралом поліції, на яку поширюються вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, що у тому числі передбачає обов`язок таких осіб не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Пунктами 1-4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У відповідності до абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно до абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з п.п. 2.4. розділу 2 Методичних рекомендацій НАЗК від 02.04.2021 №5 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» (далі - Методичні рекомендації), суперечність між приватним інтересом та повноваженнями полягає в тому, що, з одного боку, в особи наявний приватний інтерес (майновий або немайновий), а з іншого, особа, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, має виконувати свої службові обов`язки в інтересах держави, територіальної громади, виключаючи можливість будь-якого впливу приватного інтересу.

Таким чином, особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймаючи те чи інше рішення (вчиняючи ту чи іншу дію) по суті стоїть перед вибором задоволення публічного інтересу (на користь держави, територіальної громади) або приватного інтересу (власних інтересів, інтересів близьких осіб).

Тому навіть за умови, що особа, маючи приватний інтерес, приймає об`єктивні та неупереджені рішення, вона вчиняє дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, при потенційному конфлікті інтересів у особи наявний приватний інтерес у сфері, в якій вона виконує свої службові/представницькі повноваження. Така ситуація надалі впливатиме на об`єктивність особи під час реалізації повноважень.

При реальному конфлікті інтересів особа реалізує (повинна реалізувати) свої повноваження у сфері, де наявний приватний інтерес. Це викликає суперечність між повноваженнями і приватним інтересом, яка впливає на об`єктивність вчинення дій чи прийняття рішень.

Щодо суперечності між приватним інтересом та виконанням ОСОБА_1 своїх службових обов`язків під час складання та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №2583105 від 25.05.2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з протоколу №1 та протоколу №2, приватний інтерес ОСОБА_1 полягав у ніби то наявних у нею фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_4 , щодо якого ОСОБА_2 , як прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Волинської області, здійснювались повноваження у кримінальному провадженні №0000376 від 25.09.2017 року за ознаками в діях ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1ст. 366 КК України (а.с. 73-75).

На підтвердження зазначених фактів до протоколів №1, 2 приєднані письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 100-101).

За змістом письмових пояснень ОСОБА_5 , він являється сусідом ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 та йому стало відомо що його сусіди поліцейські на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яких він візуально знає, проживали разом.

За змістом пояснень колишньої дружини ОСОБА_4 ОСОБА_6 , її колишній чоловік ОСОБА_4 під час шлюбу та після його розірвання, зраджував їй з ОСОБА_1 , а в подальшому вони та ОСОБА_4 проживали спільно. Зазначені висновки обґрунтовані на тому, що ОСОБА_6 неодноразово бачила ОСОБА_4 та ОСОБА_1 разом у автомобілі, знає, що вони разом їздили на відпочинок.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила факт проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю, зазначила, що тривалий час знайома із ОСОБА_4 по службі, вказавши, що із ОСОБА_4 та іншими колегами по роботі неодноразово їздила на відпочинок у Карпати.

Суд вважає, що вищевказані письмові пояснення не являються належними доказами щодо підтвердження обставин спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 . Зокрема, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стверджуючи про обізнаність із певними фактами, не посилаються на джерела такої обізнаності, що слід розцінювати як припущення, а пояснення ОСОБА_6 , у даному випадку, не можна вважати об`єктивними у зв`язку із неприязними стосунками із колишнім чоловіком. Крім того, зазначені особи також не попередженні про встановлену законом відповідальність за неправдиві свідчення, а тому їх письмові пояснення не відповідають вимогам ст.251, 272 КУпАП, щодо пояснень свідків.

Відтак, матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують факт спільного проживання та ведення спільного побуту ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Крім того, спілкування та дружні стосунки даних осіб, можуть мати місце, у даному випадку, за звичних обставин, оскільки, поліцейські ОСОБА_1 та ОСОБА_4 здійснювали свої службові повноваження в одній роті УПП у Волинській області та патрулювали в одному екіпажі. Наявність будь-яких інших стосунків, ОСОБА_1 заперечила в повному обсязі.

Також, з письмових пояснень відібраних у ОСОБА_9 , що є батьком ОСОБА_2 , вбачається, що у м. Устилуг 23.03.2019 року він був зупинений поліцейською ОСОБА_1 , яка здійснювала патрулювання разом з ОСОБА_4 , за перевищення встановленої швидкості руху. ОСОБА_9 вказав, що помітив неприязні стосунки між його сином і патрульними, коли на місце події під`їхав ОСОБА_2 (а.с.105-107).

Оцінюючи цей письмовий доказ, суд враховує, що за вказаних умов та тривалості спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яку спостерігав ОСОБА_9 , останній був позбавлений можливості об`єктивно оцінити наявність неприязних стосунків між сином і поліцейським. Враховуючи також те, що ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_2 , а відтак, є заінтересованою особою у даній справі, суд критично відноситься та не бере такі пояснення до уваги, в тому числі із мотивів невідповідності вимогам ст.ст. 251, 272 КУпАП, про що зазначено вище.

Крім того, обізнаність ОСОБА_1 щодо факту перебування ОСОБА_2 у групі прокурорів щодо підтримання державного обвинувачення щодо ОСОБА_4 (а.с.107-111), також не підтверджена належними і допустимими доказами, оскільки, допит ОСОБА_1 в якості свідка у зазначеній справі, про що остання підтвердила, жодним чином не підтверджує її обізнаність щодо участі у даній справі ОСОБА_2 , як прокурора. Інших доказів на підтвердження зазначеної обставини судом не здобуто.

В ході розгляду зазначеної справи судом досліджено відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського, яким зафіксовано розмову ОСОБА_1 з ОСОБА_2 25.05.2020 року з моменту зупинки транспортного засобу та до закінчення розгляду справи і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 .

Із зазначеного відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу капрал поліції ОСОБА_1 , повідомила водію причину зупинки. В цей ще час, водій, сказав, що знає її, і у нього до неї є особисті неприязні відносини. При цьому, звідки і при яких обставинах, вона йому є знайомою не повідомив до кінця розгляду справи, вказавши, що скаже про це, коли поліцейський виключить нагрудну відеокамеру. Натомість, ОСОБА_1 вказала, що особа ОСОБА_2 є їй не відомою, а відтак, розпочала розгляд справи про адміністративне правопорушення.

В подальшому, у зв`язку з наполегливістю ОСОБА_2 щодо наявного конфлікту інтересів, і неможливістю складання постанови відносно нього, саме ОСОБА_1 , на місце вчинення правопорушення прибув т.в.о. командира роти №2 батальйону УПП у Волинській області Молочко С.В., якому ОСОБА_2 вказав на неприязні стосунки з ОСОБА_1 та відсутність порушення ним ПДР України. Однак, у чому саме полягають неприязні стосунки та в чому саме полягає конфлікт інтересів не повідомив, ні саму поліцейську, ні командира роти.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку, 25.05.2020 року ОСОБА_1 з об`єктивних причин була позбавлена можливості встановити обставини щодо наявності у неї будь-якого приватного інтересу та суперечності цього інтересу із її службовими повноваження, оскільки, ОСОБА_2 не повідомив останній будь-які обставини, що призвели до його неприязного ставлення до ОСОБА_1 . При цьому, суд враховує ту обставину, що зупинення батька ОСОБА_2 - ОСОБА_9 мало місце 23.03.2019 року, тобто більше року тому, а тому з врахуванням необхідності спілкування з великою кількістю людей в ході служби у патрульній поліції, цілком вірогідно, що ОСОБА_1 , як і будь-хто інший на її місці, не мала можливості достеменно пригадати зазначені події та особу ОСОБА_2 .

В подальшому, ОСОБА_1 , виконуючи службові обов`язки, винесла постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №2583105 від 25.05.2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від30.07.2020 року у справі №161/8665/20, яке набрало законної сили, зазначену постанову щодо ОСОБА_2 скасовано, провадження у справі закрито (а.с.77-93).

Щодо посилання у протоколах №1, №2 на зазначені судові рішення, в яких однією з основних підстав скасування зазначеної постанови судом визнано наявність конфлікту інтересів між заявником та особою, якою здійснено розгляд справи та винесено оскаржувану постанову, суд зазначає наступне.

При складені протоколів №№1, 2 уповноваженими особами органів національної поліції, дане судове рішення вважалось таким, що має преюдиційне значення для справи, яка є предметом перегляду.

Водночас, преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Положеннями частини другої статті 54 ЦПК України встановлено, що у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони. (позиція Верховного Суду у постанові №761/29966/16-ц від 18.12.2019 року).

У справі №161/8665/20, за наслідками розгляду якої винесені зазначені судові рішення, ОСОБА_1 не виступала учасником справи (стороною чи третьою особою), а з`ясування наявності конфлікту інтересів у ОСОБА_10 не було предметом спору даної справи.

Наявність при цьому оцінки у зазначених судових рішеннях щодо наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можливого конфлікту інтересів, у даному випадку, не має визначального правового значення, так як за змістом ч. 2 ст.77, ст.286 КАС України, у справах зазначеної категорії суд оцінює лише законність постанови щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності з мотивів наявності відповідних доказів вини позивача.

Натомість оцінка дій посадової особи в ході реалізації своїх службових повноважень на предмет наявності у неї конфлікту інтересів в силу вимог п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції», належить до виключних повноважень НАЗК. Крім того, встановлення такого факту відбувається в ході розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП, яка розглядається відповідним судом за правилами ст.276-282 КУпАП, а не КАС України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що обставини, встановлені вищевказаними судовими рішеннями стосовно конфлікту інтересів у ОСОБА_1 , в даному випадку, не є преюдиційним при розгляді протоколів про адміністративні правопорушення, складених відносно ОСОБА_10 за ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, сам по собі факт скасування у судовому порядку постанови поліцейської Комарук Ю.М., винесеної відносно ОСОБА_2 , свідчить лише про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам закону з точки зору наявності доказів, на підтвердження вини позивача у вчиненні правопорушення, проте, не може бути самостійною підставою для висновку щодо існування реального чи потенційного конфлікту інтересів у ОСОБА_1 .

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції», до виключних повноважень НАЗК належить обов`язок надавати роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

Із змісту наявних в матеріалах справи листів НАЗК на звернення ОСОБА_2 та Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо роз`яснень конфлікту інтересів (а.с.108-112, 116-120), вбачається, що зазначені письмові відповіді не є офіційним тлумаченням наявності/відсутності потенційного, реального конфлікту інтересу у ОСОБА_1 під час складання та розгляду справи про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зокрема, відповідно до вказаних листів, НАЗК із посиланням на ч.5 ст.28 Закону зазначило, що право на звернення за офіційними роз`яснення має лише особа, у якої виник сумнів щодо наявності саме в неї конфлікту інтересів, решта інформації надана в порядку інформування. Відтак, на думку суду, вказану у листах НАЗК інформацію не можна вважати офіційними роз`ясненнями зазначеного державного органу.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 не вбачається конфлікту інтересів при реалізації службових повноважень в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази, які вказують що у ОСОБА_1 був приватний інтерес, тобто бажання помститися ОСОБА_2 , а відтак, у даному випадку виключена і наявність суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями.

За таких обставин суд вважає, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП України в діях ОСОБА_1 не підтверджується належними та допустимими доказами наявними в справі, і таких не було здобуто в ході судового розгляду.

З врахуванням вищевказаної прецедентної практики ЄСПЛ, суд у даному випадку не має права самостійно збирати з власної ініціативи будь-які інші докази у справі щодо винуватості особи.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 , події та складу інкримінованих їй адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП України, то провадження в справі відносно неї підлягає закриттю на підставі п. 1 ст.247 КУпАП України.

Керуючись ст. ст. 7, 33-34, 38, п. 1 ст. 247, 283, 284 КУпАП, на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, Закону України «Про запобігання корупції», Методичних рекомендацій НАЗК від 02.04.2021 №5 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Пахолюк А.М.