Номер провадження: 33/813/1403/21
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л.В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.11.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Стоянової Л.І.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП,

встановив:
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 /одна тисяча сто дев`яносто/ грн. на користь держави України, стягнуто судовий збір у розмірі 454 гривні на користь держави України.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 11 серпня 2021 року №817 ОСОБА_1 , припиняючи з 23.04.2020 року діяльність на посаді головного енергетика-заступника начальника морської інженерної служби управління оперативного (бойового) забезпечення штабу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - Командування BMC ЗСУ), маючи військове звання «полковник» та являючись суб`єктом, на якого поширюються дії Закону України «Про запобігання корупції» відповідно до пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, як особа, яка припиняє з 23.04.2020 року діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до Наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №116 від 24.02.2020 року та Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №79 від 23.04.2020 року, в порушення абзацу першого ч. 2 ст. 45 Закону, несвоєчасно, без поважних причин подав 16.07.2021 року о 14 годині 39 хвилин декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями, типу - «перед звільненням».
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 11 серпня 2021 року №872 ОСОБА_1 , припинивши з 23.04.2020 року діяльність на посаді головного енергетика-заступника начальника морської інженерної служби управління оперативного (бойового) забезпечення штабу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - Командування BMC ЗСУ), маючи військове звання «полковник» та являючись суб`єктом, на якого поширюються дії Закону України «Про запобігання корупції» відповідно до пп. «г» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону та ч. 5 ст. 45 Закону, як особа, яка припинила з 23.04.2020 року діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до Наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №116 від 24.02.2020 року та Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №79 від 23.04.2020 року, в порушення абзацу другого ч. 2 ст. 45 Закону, несвоєчасно, без поважних причин подав 23.07.2021 року о 22 годині 33 хвилин декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, типу - «після звільнення».
Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Не погоджуючись із вищенаведеною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, виходячи з такого:

- 30.05.2020 року ним було подано декларацію «Після звільнення» в межах визначеного п.2-1 Розділу ІІХ Прикінцевих положень ЗУ «Про запобігання корупції», у якій було відображено весь фінансовий та майновий стан декларанта та членів його родини, який не був охоплений попередніми деклараціями;

- подана 16.07.2021 року декларація типу «перед звільненням» своїм змістом дублює подану ним 30.05.2020 року декларацію;

- повторна декларація від 22.07.2021 року типу «після звільнення» була подана ним за рекомендаціями, наданими оператором контакт-центру НАЗК;

- неякість та невизначенність ЗУ «Про запобігання корупції» та відомчих нормативно-правових актів НАЗК призвели до неправильного розуміння ним норми ст. 45 Закону. Наведене свідчить про відсутність умислу як суб`єктивної сторони інкримінованого йому правопорушення, яка є обов`язковою складовою правопорушення, пов`язаного із корупцією;

- судом першої інстанції не було прийнято до уваги наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2020 року №24, яким ОСОБА_1 було виведено за штат військової частини у зв`язку із скороченням посади. Наведене підтверджує, що на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби останній не перебував на посаді головоного енергетика-заступника начальника морської служби, а отже на час звільнення ОСОБА_1 , не був особою, на яку поширюється дія ЗУ « Про запобігання корупції»;

- хоча суд першої інстанції і посилається на положення Роз`ясненнь Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 03.02.2021 року «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» щодо строків подання декларації типу «перед звільненням», тим не меш залишає поза увагою примітку до пункту 30 цих роз`яснень, відповідно до якої військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні відповідного командира та не обіймає штатної посади, може бути суб`єктом декларування, лише якщо на нього покладено організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки, визначені для нього цим командиром (такі обов`язки повинні закріплюватися у відповідному документі);

- невстановлення у ЗУ «Про запобігання корупції» терміну подачі декларації, визначеної у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання;

- помилковим є і висновок суду про те, що днем виявлення правопорушення, пов`язаного із корупцією, є день складання протоколу, як такий що суперечить позиції Вищого спеціалізованого Суду України;

- судом було поверхнево та формально вирішено питання щодо його звільнення від сплати судового збору, не було враховано, що він є учасником бойових дій.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, наголошував на тому, що просив скасувати оскаржувану постановута закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд встановив наступне.
Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У п. 2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначено, що при розгляді справ суди мають з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень.

З направлених до суду протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що відповідні протоколи було складено через те. що своїми діями ОСОБА_1 , припинивши з 24.04.2020 року діяльність на посаді головного енергетика-заступника начальника морської інженерної служби управління оперативного (бойового) забезпечення штабу Командування ВМС ЗСУ, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на вказаній посаді, вчинив дії, які містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у дія ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, відповідно до викладених у протоколах про адміністративне правопорушення, обставин.

Проте, апеляційний суд не може погодитись із вищенаведеними висновками суду першої інстанції, в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за несвоєчасне подання декларації типу - «перед звільненням», виходячи з такого.

Під час розгляду справ необхідно встановлювати наявність у діях особи, яку притягнено до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, тобто об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторони.

Об`єктивна сторона складів правопорушень, передбачених у ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю діяння та часу вчинення правопорушення (формальні склади правопорушень).

Суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч.ч.1,2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У цілях визначення суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (відповідно до п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст.), під «посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Так, адміністративно-господарські функції (обов`язки) це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо).

Такі повноваження в різному обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їхніх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ, організацій, структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Щодо інших працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування або технічні функції, то їх можна визнати посадовими чи службовими особами лише за умови, що разом із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов`язки чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством (ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

Щодо кола військовослужбовців, які є суб`єктами декларування, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Суб`єктами декларування є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань (абз. 15 ч. 1 ст. 1 та п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

Військові посадові особи ? це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством (ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

Так, адміністративно-господарські функції (обов`язки) в різному обсязі виконують начальники плановогосподарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідувачі складів, їхні заступники, керівники відділів підприємств, відомчі ревізори та контролери тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Отже, суб`єктами декларування є військовослужбовці, які: 1) обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків; 2) спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

При цьому військове звання не має значення.

Військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні відповідного командира та не обіймає штатної посади, може бути суб`єктом декларування, лише якщо на нього покладено організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки, визначені для нього цим командиром (такі обов`язки повинні закріплюватися у відповідному документі).

Вищенаведене узгоджується і зі змістом Роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 03.02.2021 року «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю».

Тож, висновок суду першої інстанції про те, щона старший офіцерський склад поширюються вимоги розділу VII Закону України «Про запобігання корупції», а відтак ОСОБА_1 лише за своїм військовим званням є суб`єктом декларування, є помилковим.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що частина 5 ст.45 Закону, на яку в обґрунтування свого висновку посилається суд першої інстанції, взагалі не містить переліку осіб, на яких поширюються вимоги розділу VII Закону, натомість містить перелік посадових осіб, на яких дія розділу VII цього Закону не поширюється.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що, оскільки, відповідно п.п.«г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», посада головного енергетика-заступник начальника морської інженерної служби управління оперативного (бойового) забезпечення штабу Командування ВМС ЗСУ віднесена до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону, як на військову посадову особу, то ОСОБА_1 , припиняючи діяльність на цій посаді 23.04.2020 року отже був зобов`язаний подати декларацію за період неохоплений раніше поданими деклараціями, типу - «перед звільненням» не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, а декларацію за 2020 рік, типу - «після звільнення», до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року, апеляційний суд погоджується частково, з огляду на таке.

З матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності апеляційним судом було встановлено наступні обставини, які було залишено поза увагою судом першої інстанції.

Дійсно, наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України №321 від 05.06.2019 року підполковника ОСОБА_1 було призначено на посаду головного енергетика-заступника начальника морської інженерної служби управління оперативного (бойового) забезпечення штабу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Згідно наказу Міністерства оборони України №414 від 20.08.2019 року ОСОБА_1 було присвоєно спеціальне звання «полковник».

Проте, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2020 року №24, виданого на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05.11.2019 №Д-322/1/9дск, на підставі пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, полковника ОСОБА_1 , колишнього головного енергетика-заступника начальника морської інженерної служби управління оперативного (бойового) забезпечення штабу військової частини НОМЕР_1 , вирішено вважати таким, що перебуває у розпорядженні командувача Військо-Морських Сил Збройних Сил України з 05.02.2020 року та виведено за штат військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із скороченням посади.

Доказів визначення для ОСОБА_1 організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків після виведення його за штат військові частини, командувачем Військо-Морських Сил Збройних Сил України матеріали справи не містять.

Таким чином, ОСОБА_1 дійсно обіймав штатну посаду, яка передбачала виконання організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, тому був суб`єктом декларування згідно із Законом, проте після виведення його за штат військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із скороченням посади ОСОБА_1 втратив статус особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у розумінні Закону та відповідно до положень п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону.

У подальшому, протягом перебування ОСОБА_1 у розпорядженні відповідного командира, з урахуванням ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» його було звільнено з військової у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), а наказом командира військової частини НОМЕР_1 №79 від 23.04.2020 року полковника ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини НОМЕР_1 .

Так, останнім днем здійснення організаційно-розпорядчої діяльності таким військовослужбовцем є 04.02.2020 року, а не день його виключення зі списків особового складу військової частини та звільнення з військової служби 23.04.2020 року, попри наведене у протоколах про адміністративне правопорушення та у оскаржуваній постанові.

Тож, ОСОБА_1 був зобов`язаний подати декларацію «перед звільненням» (абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону) протягом 20 робочих днів, починаючи з 05.02.2020 року.

Вищенаведене узгоджується і зі змістом Роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 03.02.2021 року «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю».

Посилання суду першої інстанції на положення частини 2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) в порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України, у контексті визначення дати подання війсковослужбовцем декларації «перед звільненням» та «після звільнення», є безпідставними.

Таким чином, з урахуванням вимог Закону України «Про запобігання корупції» та змісту Роз`ясненнь Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 03.02.2021 року «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю апеляційний суд констатує невідповідність викладених у протоколах про адміністративне правопорушення діянь та часу їх вчинення, законодавчо визначеним ознакам правопорушень, передбачених у ст. 172-6 КУпАП.

Встановлений апеляційним судом факт невідповідності вимогам закону, зокрема, направленого до суду протоколу про адміністративне правопорушення №817 у частині викладеного у ньому складу правопорушення, яку суд першої інстанції залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, за несвоєчасне подання ним декларації типу - «перед звільненням», на переконання апеляційного суду, унеможливлює розгляд відповідного протоколу про адміністративне правопорушення по суті, виходячи з наступного.

Для вищенаведеного виду правопорушення, відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону та змісту Роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 03.02.2021 року, дата припинення особою є суттєвим елементом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, адже саме від неї відраховується терміну протягом якого особа повинна подати відповідний тип декларації, та пропуск якого утворює відповідний склад правопорушення.

Вищевказані недоліки викладу істотної обставин об`єктивної сторони у протоколі адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 11 серпня 2021 року №817, що був направлений до суду, залишились поза увагою судді, що мало наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за дії, відповідальність за які законодавчо не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що висновок судді про те, що своїми діями ОСОБА_1 , припинивши з 24.04.2020 року діяльність на посаді головного енергетика-заступник начальника морської інженерної служби управління оперативного (бойового) забезпечення штабу Командування ВМС ЗСУ, будучи особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на вказаній посаді, вчинив дії, які містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, за несвоєчасне подання ним декларації типу - «перед звільненням», враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами Закону України «Про запобігання корупції» та змістом Роз`ясненнями Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 03.02.2021 року «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю .

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі N 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зазначив, що "одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями" (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 той же Суд вказав, що "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі" (абз. 2 п. п. 5.4 п. 5).

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення, яке пов`язане з корупцією від 11 серпня 2021 року №817 для дооформлення, в зв`язку з тим що до нього заборонено вносити певні виправлення та унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено, а тому вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за несвоєчасне подання ним декларації типу - «перед звільненням», у зв`язку із чим провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності у цій частині, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що, оскільки, відповідно п.п.«г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», посада головного енергетика-заступник начальника морської інженерної служби управління оперативного (бойового) забезпечення штабу Командування ВМС ЗСУ віднесена до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону, як на військову посадову особу, то ОСОБА_1 , припиняючи діяльність на цій посаді 23.04.2020 року отже був зобов`язаний подати декларацію типу - «після звільнення», до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року, апеляційний суд зазначає, що погоджується із таким висновком, з огляду на таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до Роз`ясненнь Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 03.02.2021 року «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» декларація особи, яка припинила діяльність (декларація «після звільнення») декларація, яка подається відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.

Таким чином, зважаючи на законодавчо чітко встановлену вимог подати декларацію типу «після звільнення» наступного року після припинення діяльності, а саме у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, дата припинення ОСОБА_1 організаційно-розпорядчих функції у даному випадку не є суттєвою обставиною об`єктивної сторони правопорушення та не позбавляє суд можливості розглянути протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 11 серпня 2021 року №872 по суті.

Подання ж ОСОБА_1 декларації типу «після звільнення» 30.05.2020 року та 22.07.2021 року не може бути прийнято апеляційним судом як своєчасне подання декларації відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону, виходячи з наведених вище законодавчих вимог щодо дати її подання.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року у частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за несвоєчасне подання ним декларації типу - «після звільнення» - законна та обґрунтована.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, апеляційний суду враховує обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні в матеріалах справи дані про особу правопорушника та вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачено санкцією ч. 1 ст. 172-6 КУпАУ, у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На переконання апеляційного суду вищенаведений розмір стягнення у виді штрафу є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, є справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, а тому постанова Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року у частині накладення на ОСОБА_1 стягнення, відповідно до п.3 ст.294 КУпАП, підлягає зміні.

Щодо посилань ОСОБА_1 на необхідність звільнення його від сплати судового збору, апеляційний суд зазначає таке.

Дійсно, згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 545/1149/17 (провадження N 14-730цс19) зазначено, що "відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону N 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі N 9901/311/19 (провадження N 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 490/8128/17 (провадження N К/9901/166/18, К/9901/30220/18)".

З матеріалів справи, що знаходиться на розгляді у апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 є особо, яка притягаєтесь до адміністративної відповідальності у зв`язку із порушенням ним пп. «г» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону та ч. 5 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Відтак, оскільки дане провадження не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 судовий збір у порядку та розмірі, визначених Законом України "Про судовий збір".

У відповідності до п. 2,4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі; змінити постанову.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, скасувати у частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, у провадженні №3/522/10436/21.

Провадження №3/522/10436/21 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, - закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративних правопорушень.

Змінити постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року у провадження №3/522/10434/21 у частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, зменшивши розмір штрафу, що підлягає стягненню до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського
апеляційного суду І.А. Артеменко