Справа № 141/496/21
Провадження № 33/801/792/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ходак Владислав Володимирович, на постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП протягом року не притягувався,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Оратівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в сумі 454 грн.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 12 липня 2021 року водій ОСОБА_1 о 17 год 30 хв в с. Лопатинка по вул. Центральній керував транспортним засобом Volkswagen Touran д.н.з. НОМЕР_1 не будучи пристебнутий ременем безпеки та з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, різкий запах алкоголю із порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився. Проводилась відеофіксація вказаної дії.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погодившись з постановою Оратівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ходак В. В., подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події адміністративного правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суддя першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, що полягає в тому, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 242025, відповідно до якого «12.10.2021 р. о 17:30 в с. Лопатинка по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував т/з не будучи пристебнутий ременем безпеки та з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду останній відмовився», а у оскаржуваній постанові зазначено, що адміністративне правопорушення ОСОБА_1 мало місце 12.07.2021. Тобто з постанови Оратівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року вбачається, що суддя вийшов за межі суті правопорушення, виписаного в протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому істотно змінив фактичні обставини справи, та зазначивши про порушення допущене ОСОБА_1 , яке не інкримінувалось уповноваженими на те особами при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення № 242025 не зазначено, від якого виду огляду відмовилась особа. З цього вбачається нечіткість формулювання обвинувачення. Вказане додатково підтверджує вихід судді за межі обвинувачення сформульованого протоколом про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу, що оскаржувана постанова містить перелік припущень судді щодо дати ймовірного адміністративного правопорушення, оскільки вважає, що таке припущення виникло в ході розгляду справи, а тому є необхідність дослідження у суді апеляційної інстанції аудіозапису судового засідання від 10.08.2021, у якому був допитаний поліцейський з РПП СПД № 1 відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старший сержант поліції ОСОБА_2 та повідомив, що він не пам`ятає дату ймовірного адміністративного правопорушення та дату складення протоколу про адміністративне правопорушення № 242025 (у зв`язку із значним навантаженням). Таким чином вбачається, що станом на 10.08.2021 працівник поліції не пам`ятав точної дати складення протоколу про адміністративне правопорушення № 242025. Одразу після судового засідання 11.08.2021 працівник поліції згадує точну дату та у рапорті до т. в. о. начальника СПД № 1 відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області повідомляє про 12.07.2021 як дату складення протоколу про адміністративне правопорушення № 242025 та про механічну помилку у протоколі. Поряд з цим у вказаному рапорті не пояснюється, яким чином 10.08.2021 точну дату не було відомо працівнику поліції, а вже 11.08.2021 така дата є точно визначеною. За таких умов апелянт вважає, що висновок суду, що дати правопорушення 12.07.2021 є припущенням або свідомим превалюванням пояснень сторони обвинувачення над співрозмірними доказами сторони захисту, а тому просить викликати та допитати в судовому засіданні поліцейського з РПП СПД № 1 відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Бондаренка А. В.

В цей час матеріали справи містять відеозапис на якому відсутній факт керування транспортним засобом та не містять постанову, складену за фактом порушення правил дорожнього руху (ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременем безпеки). Оскільки належних доказів, які б зафіксували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом по вул. Центральна у селі Лопатинка 12.07.2021 не будучи пристебнутим ременем безпеки, матеріали справи не містять, тому апелянт вважає, що висновок судді про факт керування ним автомобілем є припущенням.

Також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення оформлений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке датоване 12.10.2021, оформлене з порушенням вимог ст. 278 КУпАП; відеозапис всупереч вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, не є безперервним та постійно переривається; не містить ні дати, ні часу; у ньому відсутні докази фіксування повідомлення про застосування превентивного заходу, що свідчить про порушення ч. 2 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію», а відтак ОСОБА_1 сприймав телефонну розмову, як приватне спілкування. Вказує, що матеріали справи не містять ухвалу слідчого судді на втручання у приватне спілкування. Крім того, в матеріалах справи міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому не зазначено ні про дату його створення, ні про особу відносно якої такий акт складався, ні інформації про особу, що складала такий акт.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 28.09.2021 отримав відповідь ТОВ «Дефенсе» в якій підтверджено факт його перебування 12.07.2021 у м. Житомирі у період часу з 16:00 по 18:10. За таких умов ОСОБА_1 не міг порушити правила дорожнього руху о 17:30 в селі Лопатинка Вінницької області, адже не міг перебувати одночасно у двох місцях. Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до Старости Лопатинського старостинського округу та 29.09.2021 отримав довідку № 198 відповідно до якої вулиці Центральна в селі Лопатинка Вінницького району, Вінницької області, станом на 2021 рік немає. Таким чином висновок судді про керування ОСОБА_1 транспортним засобом по вулиці Центральна у селі Лопатинка є припущенням. Тому просить долучити до матеріалів справи та дослідити копію довідки № 198 від 29.09.2021 та копію відповіді ТОВ «Дефенсе» № 425-1 від 28.09.2021.

Будучи неодноразово відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП, своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, враховуючи висновки постанови ВП ВС № 800/547/17 від 25.04.2018), ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , що не суперечить ст. 268 і 294 КУпАП.

В судовому засіданні захисник Ходак В. В. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просить її задовольнити.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 242025 від 12.10.2021, 12.10.2021 року водій ОСОБА_1 о 17 год 30 хв в с. Лопатинка по вул. Центральній керував транспортним засобом Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 , не будучи пристебнутий ремнем безпеки та з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, різкий запах алкоголю із порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився. Проводилась відеофіксація вказаної дії.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення був долучений акт огляду, направлення, відеофіксація, розписка.

Аналізуючи вказаний вище протокол та долучені до нього працівником поліції докази, апеляційний суд вважає, що ці процесуальні документи не доводять вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і постанові судді.

Зокрема, відповідно протоколу серії ААБ № 242025 від 12.10.2021 за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 12.10.2021 року о 17 год 30 хв в с. Лопатинка по вул. Центральній порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як убачається з усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04; рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Проте, що стосується протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3 , то викладені у ньому фактичні обставини вчинення правопорушення не підтверджені наданими працівником поліції доказами та суперечать доказам, які надала сторона захисту.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а відповідно ч. 1 ст. 33 цього Кодексу стягнення за правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому адміністративна відповідальність це різновид юридичної відповідальності і реакція суспільства на шкоду, заподіяну правопорушенням, державна оцінка порушення правової норми, що охороняється адміністративно-правовими санкціями, і є складовою державного примусу, тобто примусове, з додержанням встановленої процедури, застосування правомочним суб`єктом передбачених законодавством за вчинення адміністративного проступку заходів впливу, які виконані правопорушником (специфічне реагування держави на правопорушення, що полягає в застосуванні уповноваженим органом або посадовою особою передбаченого законом стягнення до суб`єкта правопорушення). Стягнення за вчинення такого протиправного діяння накладається органом державної влади (посадовою особою органу державної влади) наділеним відповідними адміністративними повноваженнями.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що водій ОСОБА_1 12.10.2021 року о 17 год 30 хв в с. Лопатинка по вул. Центральній порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Об`єктивна сторона складу порушення це система передбачених адміністративно-правовою нормою ознак, що характеризують зовнішню сторону проступку. Факультативними ознаками є: час, місце, умови, способи та засоби вчинення правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити, крім іншого: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке правопорушення; прийняте у справі рішення. При цьому постанова судді суду першої інстанції повинна відповідати загальним засадам судочинства, що закріплені у ст. 129 Конституції України та у розділі І ЗУ «Про судоустрій і статус суддів, нормам міжнародного права, згода на обов`язковість яких надана ВРУ.

Ухвалюючи своє рішення, суддя суду першої інстанції не дотрималась вимог закону, не дослідила безпосередньо в судовому засіданні та не виклала у постанові наявні у матеріалах цієї справи докази, а також не обґрунтувала і не умотивувала належним чином свої висновки у процесуальному рішенні.

Зокрема, обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які вона безпосередньо досліджувала у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

В постанові Оратівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року зазначено, що адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 мало місце 12.07.2021. Проте в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 242025, складеного 12.10.2021 відносно ОСОБА_1 вказано про вчинення ним адміністративного правопорушення 12.10.2021. Аналогічна дата вказана і в направленні на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у КНП «Оратівська ЦРЛ», що приєднане до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно відповіді ТОВ «ДЕФЕНСЕ» ОСОБА_1 за № 425-1 від 28.09.2021, адвокату Ходаку В. В. за № 511 від 22.11.2021, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 перебував 12.07.2021 на зустрічі із працівниками в офісі ТОВ «ДЕФЕНСЕ» за адресою м. Житомир, пров. Академіка Слуцького, 58, оф. 2 з 16.00 до 18.10 згідно запису 425 від 07.07.2021.

Крім того, згідно довідки Старости Лопатинського старостинського округу № 198 від 29.09.2021 вулиці Центральна в селі Лопатинка Вінницького району, Вінницької області станом на 2021 рік немає.

Посилання суду першої інстанції на відеозапис, що доданий до протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними, оскільки зазначений відеозапис не містить ні дати, ні часу. Рапорт поліціанта ОСОБА_2 до Т.В.О. начальника СПД № 1 відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що надійшов під час розгляду справи в суді першої інстанції, не може вважатись об`єктивним доказом, оскільки поліцейський у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи (висновок ВС в постанові від 15.04.2020 у справі № 489/4827/16а).

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", "Карелін проти Росії" суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Прийняття суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення також є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України. «Право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення в судовому засіданні не встановлено. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ним вказаного вище правопорушення.

Необхідно зазначити, що відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпціїй, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ходак Владислав Володимирович, задовольнити.

Постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко