Дата документу 09.09.2021 Справа № 554/8146/21
Провадження № 3/554/2004/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 вересня 2021 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., за участю секретаря судового засідання Кіяшко К. В., прокурора Зінченка І. С., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП і матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті, РНОКПП та інші відомості щодо особи ініціатором складення протоколу не надані,

в с т а н о в и в :

Опис обставин, установлених під час розгляду справи

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 329 від 17 серпня 2021 року (далі - Протокол), складеного старшим оперуповноваженим 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Полтавській області ДСР Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Браткевичем А. В., ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті, відповідно до підпункту "в" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII), примітки до ст. 172-6 КУпАП, будучи суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону № 1700-VII, в порушення п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII, 22 березня 2021 року, о 07 год 59 хв, не задекларував у розділі 14 "Видатки та правочини суб`єкта декларування" щорічної декларації за 2020 рік, вчинений правочин щодо отримання в подарунок легкового автомобілю HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , вартістю 456363 грн.

Нормативний акт, що передбачає відповідальність за інкриміноване особі адміністративне правопорушення

Дії ОСОБА_1 ініціатором складення протоколу кваліфіковані за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, відповідно до якої, подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ставлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого йому правопорушення

Після роз`яснення відповідно до ст. 268 КУпАП прав особі, що притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі права на захист, тобто користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, в судовому засіданні ОСОБА_1 , як і під час складання щодо нього Протоколу, вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, не визнав та пояснив, що приблизно з середини 2017 року працює в Державній службі України з безпеки на транспорті, з Законом України "Про запобігання корупції" його ознайомлювали. Вказав, що 23 травня 2020 року, його батько, ОСОБА_2 , подарував йому автомобіль Hyundai Santa Fe вартістю 456363 грн. При заповненні своєї щорічної декларації за 2020 рік, у розділі 14 "Видатки та правочини суб`єкта декларування" він не вказав цих відомостей, втім, зазначив про них у розділі 6 "Цінне рухоме майно - транспортні засоби", а також розділі 11 "Доходи, у тому числі подарунки". Повідомлень до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про самостійне виявлення помилки у щорічній декларації за 2020 рік він не направляв, оскільки не знав, що повинен був вказати зазначені відомості ще й у розділі 14 Декларації, будучи переконаним при цьому, що він добросовісно задекларував всі необхідні відомості, нічого не приховуючи. Наполягав, що умислу на подання завідомо недостовірних відомостей до декларації він не мав. У зв`язку з чим, просив суд закрити дану справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Позиція прокурора

У судовому засіданні прокурор, даючи свій правовий висновок, зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу інкримінованого йому правопорушення, оскільки ним було задекларовано відомості про наявність у нього рухомого майна, а також про отримання доходу у виді подарунку у негрошовій формі, а тому в його діях відсутня така ознака, як завідомість подання недостовірних відомостей у декларації, а отже й умислу на вчинення інкримінованого йому правопорушення, у зв`язку з чим справа про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Мотиви суду та оцінка наданих сторонами доказів

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора, дослідивши матеріали, додані до Протоколу, дійшов висновку про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення та необхідності закриття справи за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, зокрема, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, зокрема, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 4 ст. 172-6 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до примітки до ст. 172-6 КУпАП, зокрема, суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону № 1700-VII, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до наказу голови Державної служби України з безпеки на транспорті Є. Прокопчука від 19 лютого 2021 року № 265-к (а. с. 25), ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті, з 22 лютого 2021 року.

З наведеного слідує, що згідно наказу № 265-к від 19 лютого 2021 року, ОСОБА_1 перебуває на посаді, яка до підпункту "в" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, примітки до ст. 172-6 КУпАП, відноситься до посад, на які поширюється дія Закону № 1700-VII.

А отже, ОСОБА_1 був (на час вчинення правопорушення) суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією та зобов`язаний був до 01 квітня 2021 року подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік (2020 рік) за формою, що визначається НАЗК.

Відповідно до Форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженої рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 3, у розділі 14 "ВИДАТКИ ТА ПРАВОЧИНИ СУБ`ЄКТА ДЕКЛАРУВАННЯ", якщо у суб`єкта декларування наявні об`єкти для декларування, в цьому розділі, він зазначає інформацію про вид правочину, який спричинив видаток, предмет правочину, країну, у якій здійснено видатки, розмір видатку і дату.

За вимогами п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII, у декларації зазначаються відомості про видатки, а також будь-які інші правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов`язання, які зазначені у пунктах 2-9 частини першої цієї статті. Такі відомості зазначаються у разі, якщо розмір відповідного видатку перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року; до таких відомостей включаються дані про вид правочину, його предмет. На письмовий запит Національного агентства суб`єкт декларування надає інформацію щодо найменування контрагента.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 травня 2020 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Цвітохою Ю. М. та зареєстрованим в реєстрі за № 1985, відповідно до якого, ОСОБА_2 передав у власність, а його син ОСОБА_1 прийняв безоплатно в дар повністю легковий автомобіль марки HYUNDAI, модель - SANTA FE, випуск - 2013 року, сірого кольору, тип ТЗ - загальний легковий універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який зареєстрований Центром 5341, 28 квітня 2017 року (дата першої реєстрації - 14 травня 2013 року) вартістю 456363,60 грн (а. с. 11).

Даний факт ОСОБА_1 не заперечувався.

Отже, у 2020 році ОСОБА_1 було здійснено видаток на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів громадян (50 х 2102 грн = 105100), та відомості про такий видаток ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, повинен був зазначити у відповідному розділі щорічної декларації за 2020 рік.

ОСОБА_1 відповідну інформацію у розділі 14 щорічної декларації за 2020 рік не задекларував. Наведене підтверджуються матеріалами справи, інформацією, яка розміщена на офіційному сайті НАЗК та не заперечується учасниками провадження у цій справі.

Однак, ОСОБА_1 стверджував про відсутність у нього умислу на вчинення будь-якого правопорушення, у тому числі на приховування інформації щодо факту отримання безоплатно у дар автомобіля від його батька, а також вартості цього автомобіля.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 та прокурора у тій частині, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу, оскільки дії при вчиненні вказаного правопорушення полягають у поданні завідомо недостовірних відомостей, а особа, яка вносить такі відомості повинна усвідомлювати їх неправдивість та вчиняти такі дії повинна саме з метою приховати достовірну інформацію.

Аналізуючи інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення на наявність у його діях вини, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

ОСОБА_1 свій обов`язок з подання щорічної декларації за 2020 рік виконав 22 березня 2021 року (а. с. 45 - 49), однак за доводами ініціатора складення протоколу, та прокурора, ОСОБА_1 подав завідомо недостовірні відомості, приховавши інформацію про вчинений ним правочин у 2020 році, внаслідок якого було здійснено видаток на отримання безоплатно у дар автомобіля вартістю 456363,60 грн.

Суд враховує, що п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII передбачено, що у декларації зазначаються відомості про цінне рухоме майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право.

У дослідженій судом під час розгляду справи щорічній декларації за 2020 рік, ОСОБА_1 у розділі 6 "Цінне рухоме майно - транспортні засоби" зазначив відомості про наявний у його власності легковий автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, вартістю 456363 грн, який він набув у власність 23 травня 2020 року. Він також у розділі 11 "Доходи, у тому числі подарунки" зазначив відомості про отриманий від ОСОБА_2 дохід у виді подарунку у негрошовій формі, вартістю 456363 грн.

Отже, у розділах 6 та 11 щорічної декларації за 2020 рік, ОСОБА_1 зазначено відомості про набутий у 2020 році об`єкт рухомого майна та, відповідно, подарунок у негрошовій формі, аналогічні відомості при цьому одночасно мали б бути відображені й у розділі 14 декларації.

ОСОБА_1 стверджував, що помилково та ненавмисно не відобразив у розділі 14 ту саму інформацію, яку відобразив у розділах 6 та 11 тієї ж декларації.

Ініціатор складення протоколу ж стверджували, що ОСОБА_1 мав умисел саме на приховування такої інформації.

Цю позицію не підтримав в суді прокурор, із чим погоджується і суд.

Суд наголошує на тому, що обов`язок зі збирання доказів та доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення покладається саме на осіб, уповноважених на складення протоколів про адміністративне правопорушення.

НАЗК на своєму офіційному сайті неодноразово наголошувало на тому, що після перезавантаження у 2020 році НАЗК суттєво змінило підходи до перевірки декларацій для агентства важливо виявляти реальні порушення, а не "одруки" декларантів.

Між тим у даній справі цих принципів особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, не дотримано.

Як вже було зазначено судом вище, ч. 4 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Однією з конструктивних ознак складу вказаного адміністративного правопорушення є завідомо недостовірне, тобто свідоме зазначення або не зазначення суб`єктом декларування певного майна у декларації або відомостей про його вартість, які не відповідають дійсності.

У силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивна сторона правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, тоді як вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, наданими суду матеріалами має бути доведено, що особа, стосовно якої складений протокол про адміністративне правопорушення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, мала мету внести до декларації недостовірні відомості стосовно майна або іншого об`єкта декларування.

Водночас, є досить сумнівним умисел особи на внесення (невнесення) до декларації завідомо недостовірних відомостей у один розділ (розділ 14) декларації, зважаючи на відображення особою ідентичної інформації (достовірність якої не оспорюється) про набуте у власність рухоме майно у інших розділах (розділах 6 та 11) декларації.

На відсутність умислу у ОСОБА_1 на подання завідомо недостовірних відомостей у щорічній декларації за 2020 рік, на переконання суду, свідчить також той факт, що ним у строк та у порядку, встановленими законом, була подана декларація, у якій було відображено відомості про набутий у власність легковий автомобіль, його основні характеристики, а також відповідний видаток (вартість майна), що виник у звітному періоді у зв`язку зі вчиненням правочину на отримання безоплатно у дар рухомого майна.

Викладене свідчить про недоведеність ініціатором складення протоколу, наміру у ОСОБА_1 приховати чи свідомо внести неправдиві відомості до декларації щодо вчиненого ним видатку, що свідчить про відсутність у його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Твердження ініціатора складення протоколу про підтвердження умислу особи на вчинення правопорушення фактами ознайомлення його з антикорупційним законодавством та проведенням відповідного навчання суд відхиляє як безпідставні, оскільки такі твердження не спростовують факт зазначення особою відповідної інформації, про яку йдеться вище, у розділах 6 та 11 щорічної декларації за 2020 рік.

Суд вважає неприйнятними доводи ініціатора складення протоколу, що незвернення ОСОБА_1 до НАЗК через персональний електронний кабінет або в інший спосіб щодо самостійного виявлених помилок у розділі 14 Декларації додатково свідчить про наявність складу адміністративного правопорушення у діях особи, оскільки у даній справі особа не самостійно виявила помилку у власній декларації (про яку не була обізнана), а така помилка виявлена органом Національної поліції України. Додаткове повідомлення особою спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції інформації, яке вже і так відома такому органу, сенсу не має та вину особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, не доводить.

Суд зазначає, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), "Карелін проти Росії" (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але всупереч цим вимогам, відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного Протоколу не забезпечено.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 283 та 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити справу щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А. Г. Савченко