БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/659/21
Провадження № 3/730/274/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2021 р. м. Борзна

18 серпня 2021 року суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В.,

за участю секретаря судового засідання Циліцької Л.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від сектору поліцейської діяльності №1 відділення № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні дитину 2008 року народження, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 28.07.2021 року близько 09-30 год. в громадському місці на території обслуговування ДП «Борзнарайагролісгосп», що розташоване у м. Борзна, I пров. Київський, буд. 29 Чернігівської області, виразився в бік директора ОСОБА_2 нецензурною лайкою, погрозами, образами, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Оскільки дії ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість не визнав, зазначив, що вказана справа є сфальсифікованою працівниками поліції. Протокол складено незаконно. Дій, які описані в протоколі, не було, працівники поліції вилучили зі справи пояснення свідків, які вони надавали одразу після приїзду поліції. У подальшому в справі з`явилися зовсім інші пояснення, які були надані свідками під примусом працівників поліції. На час розгляду справи поліцейські продовжують психологічно тиснути на свідків та на нього. Пояснив, що він працював у ДП «Борзнарайагролісгосп», директором якого є ОСОБА_2 . Щомісячно він заносив йому хабара. Це робили всі. За липень місяць він заніс директору 8000 грн. Вказане відбувалося та відбувається систематично, особисто він заносив директору хабарі протягом півтора року. Гроші в нього вимагав директор за те, що він буде працювати у ДП «Борзнарайагролісгосп». За місце у вказаній установі усі працівники сплачують директору неофіційно гроші. Через певний час ОСОБА_3 не захотів платити та написав заяву про звільнення 26.07.2021 року. Але у подальшому вирішив заяву забрати, прийшов до директора забрати заяву, але директор сказав йому звільнятися. Враховуючи те, що він побачив свою заяву на столі у директора, яка була без резолюції, він підійшов до стола та забрав її та пішов. Директор почав бігти за ним та вимагав повернути заяву, однак він відмовився. ОСОБА_3 повідомив, що усі розмови він записав на диктофон, про те, як ведеться подвійна бухгалтерія щодо продажу лісу, про вказівки директора про відпуск лісу за цінами, що не відповідали прейскуранту установи. Директор примушував це робити, погрожуючи звільненням. Зазначає, що дійсно відбувся конфлікт, однак суто між ними, свідки нічого не чули, образи були обопільні. Що стосується тих коштів, які директор змушував давати йому, як хабар, то ні він, ні інші працівники до поліції не зверталися, бо боялися, бо, якщо хочеш працювати мовчи. Копію протоколу не отримував, бо працівники поліції йому не вручали. Не заперечує, що викликали до поліції, де він дав пояснення. Зазначає, що коли прийшов, то його пояснення вже були надруковані, він їх перечитав, але не підписав, оскільки вони були написані так, як фактично не було. Після цього він пішов. Про складання протоколу йому не відомо. Читав одні пояснення свідків, однак на час розгляду справи пояснення свідків, які є в справі, вже є іншими. Наполягає, що були ще одні пояснення свідка, а зараз вони взагалі відсутні. Справою займався поліцейський ОСОБА_4 , саме він тиснув на нього, аби він підписав пояснення, які він не писав, саме він тиснув на свідків та фальсифікував справу. Зазначає, що й зараз за це відчуває тиск через цю справу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є особою, яка складала протокол, та який розглядав справу щодо ОСОБА_1 . Він опитував учасників пригоди, свідків, потерпілого. Опитування було добровільним, у формі письмових пояснень. Підтвердив, що події відбувалися дійсно 28.07.2021 року, а протокол ним було складено 05.08.2021 року. Зазначив, що 28.07.2021 року у складі патруля за сигналом на лінію 102 виїжджав поліцейський Сущенко, що підтверджується карткою обліку правопорушення. Ним було відібрано пояснення та заява, але, чому він не склав протокол, свідок не знає. Ці матеріали були передані свідку його начальником та вже він прийняв рішення скласти протокол про адміністративне правопорушення. Чому у справі немає заяви та пояснень, які відбирав ОСОБА_6 , він не знає. Особисто він приїхав на територію підприємства та відбирав пояснення в осіб, як форму опитування. ОСОБА_3 відмовився співпрацювати.

У подальшому свідок ОСОБА_5 зазначив, що дійсно протокол складався у відсутність ОСОБА_3 , оскільки він пішов після того, як відмовився надавати пояснення. Оскільки протокол складався вже за результатами з`ясування всіх обставин справи, технічно він був складений після того, як ОСОБА_1 пішов.

ОСОБА_1 заперечив щодо пояснень свідка, зазначив, що він приїхав до райвідділу 29.07.2021 року або на наступний день, його викликав ОСОБА_4 та надав для ознайомлення письмові пояснення від його імені, які він мав лише підписати. Однак, через те, що вказані пояснення не відповідали дійсності, він їх підписувати відмовився. Це все відбувалося у присутності свідка працівника поліції. В цей же час він ознайомився зі свідченнями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Наразі, свідчення ОСОБА_7 взагалі відсутні, а свідчення Заіки різняться від первісних пояснень. Після цього він пішов, оскільки написати власні пояснення він можливості не мав. 5.08.2021 його не викликали, про протокол він не знав, оскільки останній складався без нього, жодні права йому не роз`яснювалися.

На зауваження ОСОБА_3 щодо письмових пояснень свідок ОСОБА_5 зазначив категорично, що письмових пояснень ОСОБА_3 не було та він їх не друкував.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_4 дали вказівку сфальсифікувати щодо нього матеріали через керівництво поліції через те, що він відмовився надавати хабарі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він знає ОСОБА_1 по роботі, оскільки працювали на одному підприємстві. Відносини робочі, неприязні не має. 28.07.2021 свідок був на робочому місці, у лісгоспі, перебував із працівниками у курилці. Почули з курилки якийсь шум. Особисто свідок чув, що ОСОБА_1 сказав дуже чутно, що так робити не можна. Більше нічого не чув. Однак, у подальшому він чув, як ОСОБА_1 з`ясовував відносини із директором. Було чутно нецензурні слова, однак суть розмови він не чув. Погроз не було, були лише образи. Додатково зазначив, що пояснення він надавав одразу, коли приїхала поліція, а саме 28.07.2021 року. У подальшому його також викликали та він знову давав пояснення, вже іншому поліцейському. Його первісні пояснення є іншими від тих, які є зараз у справі, оскільки до цих пояснень ще додано статті, які свідок не розуміє. Ці пояснення, які є зараз у справі, свідок писав під диктовку працівника поліції. Особисто не бачив, як ОСОБА_1 роз`яснювалися його права чи якісь статті. Особисто свідок не знає, що ці статті означають. Характеризує ОСОБА_1 як нормальну людину, причину конфлікту не знає. Особисто свідка поведінка ОСОБА_3 не зачепила, його спокій порушено не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що наприкінці липня була нарада, на якій розглядалося питання заміни автомобіля ОСОБА_1 . На цій нараді була присутня головний бухгалтер ОСОБА_10 . Однак ОСОБА_1 цього не захотів та відмовився на ній працювати, а також відмовився виконуватися свої посадові обов`язки, а тому він може звільнятися. Через декілька хвилин після цього ОСОБА_1 приніс заяву про звільнення. Через декілька днів ОСОБА_1 прийшов до нього до кабінету, сів та спитав, що будемо робити. При цьому був присутній лісник ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_1 забрав свою заяву та пішов з кабінету. Свідок пішов за ним аби забрати заяву. Однак, ОСОБА_1 почав йому погрожувати фізично, виражався нецензурно, зазначив, що свідка дістануть або він, або треті особи, зазначив, що нажив собі ворога. Після цього було викликано поліцію, останні приїхали через півгодини, у день сварки. Поліцейські опитали ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 . Поліцейський одразу відібрав заяву та пояснення свідка. Це точно було у день конфлікту. У інші дні свідка до поліції не викликали та пояснення він не давав. У подальшому, після оголошення заяви, що є в справі, зазначив, що міг давати додаткові пояснення, однак переконаний, що давав пояснення одразу, коли приїхала поліція. Пояснив, що в поясненнях, які є в справі, зазначено ряд статей, які було роз`яснено ОСОБА_1 . Однак при цьому свідок не зміг пояснити, що ці статті означають, ким та коли вони були ОСОБА_1 роз`яснені.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працює поліцейським СПД № 1 відділення № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області. Під час випадкової зустрічі ОСОБА_1 розповів про конфлікт з директором по роботі, який йому погрожував посадити. Через декілька днів ОСОБА_1 зателефонував свідку та повідомив, що його викликають до поліції з приводу сварки. Коли ОСОБА_1 приїхав до поліції, він попросив свідка зайти до дільничного та допомогти, оскільки його змушують щось підписати, що він не розуміє. Свідок зайшов до дільничного, це був ОСОБА_4 . Поруч був ОСОБА_3 , який тримав у руці надруковані на комп`ютері письмові пояснення. При цьому ОСОБА_3 повідомив, що його змушують ці пояснення підписати. Коли свідок ознайомився з даними поясненнями, він зрозумів, що це визнавальні пояснення ОСОБА_3 , де він визнає свою вину. Однак ОСОБА_3 повністю заперечив написане. Свідок запитав ОСОБА_4 , навіщо таке робити та друкувати те, чого не було, однак ОСОБА_4 відповів, що це не справа свідка. Після цього свідок пішов. Одночасно свідок бачив пояснення свідків у цій справі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та читав ці пояснення. При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 пояснювали, що нічого не чули взагалі, а з пояснень ОСОБА_7 убачалося, що він лише чув, як ОСОБА_3 сказав: я вам ще сделаю. Нецензурної лайки не чув, конфлікту не бачив. Вказані події відбувалися 4.08.2021 року. Свідок ОСОБА_13 зазначив, що неприязних відносин з ОСОБА_4 немає, стосунки робочі.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до абз. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, у даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП обґрунтовується УП самим протоколом про адміністративні правопорушення, та письмовими поясненнями свідків, однак в контексті наведеного слід вказати на таке.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівав, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим, у цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколу про адміністративні правопорушення, визначеного статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на таке.

Статтею 173 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно, згідно з диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії. При цьому норма статті 173 КУпАП не дає однозначного визначення, що саме підпадає під поняття «інших подібних дій», що порушують громадський порядок і спокій громадян, та в чому саме проявляється хуліганський мотив дій особи, а тому це потребує з`ясування і конкретизації у кожній справі, яка вирішується судом (див. постанову ВСУ від 27.04.2015 у справі № 5-7к15).

Однак, за наслідками розгляду даного провадження з наданих УП у якості доказів фактичних даних не можливо з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом» констатувати факт хуліганського мотиву поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, як і факт його висловлювання нецензурною лайкою.

Також, слушним буде зауважити, що при хуліганстві об`єктом захисту є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки (див. з цього питання постанову ВСУ від 04.10.2012 у справі № 5-7к12).

Цих обставин у даній справі не установлено.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається суть адміністративного правопорушення.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

Таким чином, суд не визнає протокол про адміністративне правопорушення як доказ у цій справі, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, без підтвердження його іншими доказами у справі.

Що стосується письмових пояснень свідків, які долучені до справи, то суд їх також не бере до уваги, оскільки вони у повному обсязі суперечать тим пояснень, які свідки надали безпосередньо у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_9 пояснив, що пояснення писав під диктовку працівника поліції, особисто не чув, щоб ОСОБА_1 роз`яснювалися його права. Причому, діями ОСОБА_14 його особистий спокій порушено не було. Одночасно підтвердив, що у справі відсутні його пояснення, які він давав одразу після виклику поліції.

Свідок ОСОБА_15 взагалі звернувся до суду із письмовою заявою, в якій зазначив, що «порушуючи мої права, працівники поліції, застосовуючи психологічне насильство та моральний тиск, незаконним шляхом під диктовку змусили написати недостовірну та неправдиву інформацію щодо дій ОСОБА_1 », а тому просить не брати до уваги його пояснення, які є у справі.

Пояснення свідка ОСОБА_2 суд до уваги не бере, оскільки він є прямо заінтересованою особою у цій справі, а його показання суперечать іншим поясненням свідків, які були надані у цій справі. Одночасно вказаний свідок не зміг пояснити суду, коли та ким було роз`яснено статті, про які він власноручно зазначив у своїй заяві.

Що стосується рапорту працівника поліції, то суд також його не бере як доказ, оскільки сам по собі рапорт не є доказом у розумінні вимог КУпАП, а також, враховуючи те, що свідок ОСОБА_16 надала суду заяву, в якій зазначила, що особисто взагалі нічого не чула та не бачила, чому в рапорті зазначено інакше, вона не знає, оскільки його не писала, а він не відповідає дійсності. Поліцію викликала лише на прохання ОСОБА_17 , а про погрози дізналася лише з його слів.

Що стосується свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , пояснення, яких маються у матеріалах справи, то суд вказані пояснення не бере до уваги з таких підстав.

Враховуючи категоричне заперечення своєї винуватості, з метою перевірки письмових пояснень, наданих свідками, суд їх викликав до суду для надання пояснень, однак останні до суду не з`явилися.

При цьому суд враховує постанову ВС/КАС № 560/751/17 від 27.06.2019 року, у якій Верховний Суд зазначив, що письмові пояснення свідків адмінправопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами.

Як зазначено у постанові ВС/КАС у справі № 161/5372/17 від 29.04.2020 року, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи.

Суд не може не звернути увагу також на те, що своїм листом просив відповідний орган поліції забезпечити явку свідків до суду для надання ними пояснень, однак вказаний лист було залишено УП без уваги.

Враховуючи, що суд був позбавлений можливості перевірити пояснення свідків у судовому засіданні, суд визнає письмові пояснення вказаних свідків недопустимим доказами у цій справі.

Крім того, згідно вказаних пояснень свідків, вони засвідчили відсутність підпису ОСОБА_1 , а не відмову ОСОБА_1 від підпису у протоколі, що узгоджується з поясненнями особи, яка складала протокол, що останній був складений у відсутність ОСОБА_1 .

Інших доказів, які б були належними та допустимими та підтверджували дані, вказані у протоколі, матеріали справи не містять.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які вказували «поза розумним сумнівом» про порушення особою громадського порядку здобуто не було та суду не надано.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді, і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

У цій справ суд також враховує усталену практику Верховного Суду, згідно якої наявність неприязних стосунків між винною особою та потерпілим свідчить про відсутність у діях особи хуліганства (ВС/ККС у справі № 720/990/18 від 18.06.2020).

Крім того, ВС/Велика Палата зазначила: сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (ВС/ВП від 03.07.2019, справа № 288/1158/16-к).

У цій справі, як зазначено у протоколі, ОСОБА_1 порушив громадський порядок та спокій громадян. Однак, не зазначено, яким чином було порушено громадський порядок, а також не зазначено, яких саме громадян було порушено спокій.

Жодних доказів цьому не надано, а виклад обставин у протоколі, є фактично припущенням особи, яка складала протокол.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на до оформлення суд не убачає з огляду на положення ст. 284 КУпАП.

За таких умов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 184, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Ріхтер В.В.