П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/883/21

Провадження №3/943/470/2021

13 серпня 2021 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Шендрікова Г.О., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника відділення № 2 Золочівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 .

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП -

встановив :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 104664 від 11.04.2021 року, гр. ОСОБА_2 17.04.2021 року, близько 10.00 год., перебуваючи за місцем проживання колишньої дружини гр. ОСОБА_3 вчинив відносно неї дії психологічного характеру, а саме ображав її нецензурними словами та голосно викрикував на її адресу, чим вчинив своїми діями домашнє, психологічне насильство.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Захисник Волошин С.В. у судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_2 , винуватість підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП заперечив та заявив клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки на його думку, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вважає, що будь яких належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 правопорушення працівниками поліції не надано, покликаючись на наступне.

У матеріалах справи, поданих на розгляд суду (згідно опису) містяться наступні документи:

постанова від 29.04.2021р. про закриття кримінального провадження №000025 від 20.04.2021р. Вона містить інформацію про те, що 20.04.2021р. із письмовою заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України звернулась ОСОБА_3 . Повідомила, що під час раптово виниклого конфлікту ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження. З допиту потерпілої: «Спочатку конфлікт носив словесний характер, однак в подальшому ОСОБА_2 раптово наніс їй два удари кулаком руки в ліву ділянку голови вище вуха».. Далі в постанові зазначено, що 28.04.2021р. ОСОБА_3 звернулась із заявою про відмову від обвинувачення і кримінальне провадження закрито «на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення». Постанова не оскаржувалась заявницею, хоча така й була повідомлена про її винесення 11.05.2021р., про що свідчить копія повідомлення, що також надана суду. Тобто надана суду постанова не містить жодних доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, бо тілесних ушкоджень заявниці завдано не було. Зазначений «словесний конфлікт» не містить складу правопорушення, згідно ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Рапорт оперативного чергового про надходження заяви про домашнє насильство. В рапорті зазначено, що ОСОБА_3 звернулась із заявою про вчинення ОСОБА_2 щодо неї домашнього насильства «вдарив в голову». Іншої інформації не міститься. Тобто зафіксовано лише повідомлення про факт нанесення удару, що спростовується в подальшому постановою про закриття кримінального правопорушення у зв`язку з відсутністю складу правопорушення та відмовою заявниці від обвинувачення. Тому доказів вчинення адміністративного правопорушення названий документ також не містить.

Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, копія якого міститься в матеріалах справи на аркуші 4. У вказаному документі, датованому 20.04.2021р. в п.1 зазначено, що 17.04.2021р., приблизно 0 10:40год. ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_3 під час конфлікту наніс останній тілесні ушкодження. В п.8 документу зазначено, що очевидців події немає. Тобто зазначений документ не містить жодних доказів вчинення ОСОБА_2 правопорушення, так як вже встановлено, що тілесних ушкоджень він нікому не наносив.

Протоколи допиту ОСОБА_3 (а.с.5). Вважає наданий суду для дослідження документ неналежним доказом, який не повинен братися до уваги, так як вказаний «протокол допиту» не містить жодного підпису особи, яку ніби то допитували, так і тієї, що ніби то проводила допит. Тобто документ не містить усіх передбачених реквізитів і по суті офіційним документом не являється, вини ОСОБА_2 не доводить. Протокол допиту ОСОБА_4 (а.с.6). Допитана особа підтверджує факт того, що бачила 17.04.2021 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , між якими виник «словесний конфлікт», що тривав незначний час. Бльше вона нічого не бачила та не чула. Вказана копія протоколу допиту жодним чином не доводить вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, інформації про це не містить. Протокол допиту ОСОБА_2 (а.с.7). Вважає наданий суду для дослідження документ неналежним доказом, який не повинен братися до уваги, так як вказаний «протокол допиту» не містить жодного підпису особи, яку ніби то допитували, так і тієї, що ніби то проводила допит. Тобто документ не містить усіх передбачених реквізитів і по суті офіційним документом не являється, вини ОСОБА_2 не доводить.

Зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено: «17.04.2021 року близько 10:00год. За місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_3 громад. ОСОБА_2 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме дії психологічного характеру, ображав нецензурними словами, голосно викрикував, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП» тобто ОСОБА_2 звинувачують у тому, чого він не вчиняв. Бо жоден із поданих суду так званих доказів його вини не говорить, що мали місце голосні викрикування нецензурних слів. Окрім того, в ст.173-2 КУпАП не йдеться про завдання шкоди «психологічному» здоров`ю. Тобто звинувачення ОСОБА_2 сформульовано некоректно, таке не відповідає вимогам ст.173-2 КУпАП, а також доказів адміністративного правопорушення суду не надано, сам ОСОБА_2 свою вину у вчиненні такого заперечує повністю, що підтверджує його власноручний запис у протоколі. Крім того жоден із наданих на розгляд суду документів, які є копіями, належним чином не завірений, тому також не може братися до уваги, як доказ.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, вислухавши позицію захисника, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду даної справи судом досліджено наступні докази:

Постанова від 29.04.2021р. про закриття кримінального провадження №000025 від 20.04.2021р, з якої вбачається, що 20.04.2021р. із письмовою заявою звернулась ОСОБА_3 про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Повідомила, що під час раптово виниклого конфлікту ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження. Далі в постанові зазначено, що 28.04.2021р. ОСОБА_3 звернулась із заявою про відмову від обвинувачення і кримінальне провадження закрито «на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення». Постанова не оскаржувалась заявницею, хоча така й була повідомлена про її винесення 11.05.2021р., про що свідчить копія повідомлення, що також надана суду.

Рапорт оперативного чергового про надходження заяви про домашнє насильство. В рапорті зазначено, що ОСОБА_3 звернулась із заявою про вчинення ОСОБА_2 щодо неї домашнього насильства «вдарив в голову». Тобто в рапорті зафіксовано повідомлення про факт нанесення удару, що в подальшому спростовується постановою про закриття кримінального правопорушення у зв`язку з відсутністю складу правопорушення та відмовою заявниці від обвинувачення.

Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.04.2021р. в п.1 зазначено, що 17.04.2021р., приблизно о 10:40год. ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_3 під час конфлікту наніс останній тілесні ушкодження. В п.8 документу зазначено, що очевидців події немає.

Протоколи допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_2 які не містять жодного підпису осіб, ні тих яких допитували, так і тієї, що проводила допит.

Інших документів матеріали справи не містять.

Згідно з ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед іншого вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності усі докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення та доводи захисника, вважаю, що факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, тому провадження у справі у цій частині підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя

постановив :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Г. О. Шендрікова