Провадження № 3/127/7152/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення14.08.2021 о 20.40 год. по вул. Дачна, 9-а в м. Вінниці ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції при виконанні службових обов`язків припинити адміністративне правопорушення, а саме розпивання пива в громадському місці не відреагував та продовжував його розпивати.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що він справді пив пиво і йому з цього приводу зробили зауваження, після чого він припинив його пити і намагався викинути пляшку в смітник. Однак працівники поліції почали вимагати, щоб він сів у їхній автомобіль та кудись поїхав. Він просив повідомити, чому він має кудись їхати, але відповіді не отримав, натомість працівники поліції скурити його, кинули на землю та одягнули кайданки.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку його захисника адвоката Головенька В.П., дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За клопотанням захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд витребував відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та здійснив виклик для допиту в судовому засіданні поліцейського взводу № 3 роти 2 БУПП у Вінницькій області Соломка С.О. Останній з`явився в судове засідання для дачі відповідних показань у справі, однак до суду надійшло клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про відкладення судового розгляду справи, тому ОСОБА_2 в день його явки в судове засідання допитаний не був. У подальшому ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, після перегляду наданого суду відеозапису з нагрудних камер поліцейських відмовився від подальшого допиту ОСОБА_2 . Тому суд здійснює судовий розгляд справи за наявних у справі доказів згідно з приписами статті 252 КпАП, якою регламентовано, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З диспозиції статті 185 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» (далі Постанова № 8) дане роз`яснення, згідно з якими злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Слід також мати на увазі, що адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

У пункті 8 зазначеної Постанови № 8 ВСУ зазначив, що на відміну від злісної непокори, передбаченої статтею 185 КпАП, вчинення опору полягає в активній фізичній протидії здійсненню працівником міліції, членом громадських формувань з охорони громадського порядку, військовослужбовцем обов`язку по охороні громадського порядку. Такі дії утворюють склад злочину, передбачений статтею 188-1 Кримінального кодексу.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП, необхідно вирішити, чи були вимоги працівників поліції законними.

Зі змісту статті 2 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) випливає, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до пункту 1, 3 та 5 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Згідно з частиною першою статті 260 КпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 262 КпАП адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ (Національною поліцією) при вчиненні дрібного хуліганства, вчиненні насильства в сім`ї, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також військовослужбовця чи образи їх, публічних закликів до невиконання вимог поліцейського, при прояві неповаги до суду, вчиненні незаконного доступу до інформації в автоматизованих системах, порушення правил про валютні операції, правил обігу наркотичних засобів або психотропних речовин, незаконного продажу товарів або інших предметів, дрібної спекуляції, торгівлі з рук у невстановлених місцях, при розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях чи появі у громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у випадках, коли є підстави вважати, що особа займається проституцією, при порушенні правил дорожнього руху, правил полювання, рибальства і охорони рибних запасів та інших порушень законодавства про охорону і використання тваринного світу, при порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і транзитного проїзду через територію України, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України;

Відповідно до частини першої статті 216 КпАП про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Зі змісту частини першої статті 263 КпАП випливає, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години.

З наданих суду матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 працівниками поліції підозрювався у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) та залишення місця події, про що свідчить рапорт інспектора взводу роти № 3 БУПП у Вінницькій області Дрозда О. Відомості, викладені у зазначеному рапорті, узгоджуються з оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, з яких випливає, що ОСОБА_1 відмовлявся сісти у службовий автомобіль поліцейських, вказуючи, що він не причетний до ДТП, а також посилаючись на те, що бажає продовжити будь-яке спілкування з поліцейськими після розмови із захисником.

Суд при цьому вважає за доцільне зауважити, що абзацом першим пункту 8 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 за № 1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853 (далі Інструкція № 1395) визначено, що у разі, якщо при ДТП один з його учасників зник з місця пригоди, поліцейський оформляє схему місця ДТП, відбирає пояснення в потерпілого, свідків (у разі їх наявності), встановлює наявність засобів зовнішнього відео-, фотоспостереження та невідкладно повідомляє уповноважену особу підрозділу поліції, відповідальну за розшук осіб, що зникли з місця ДТП. Остання зобов`язана вжити всіх можливих заходів для встановлення винуватців ДТП та обставин її вчинення в найкоротший строк, але не більше двох місяців.

Відповідно до абзацу другого пункту 8 розділу IX Інструкції № 1395 розшук осіб, що зникли з місця ДТП, здійснюється шляхом використання баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, відкритих джерел інформації, надсилання запитів про отримання необхідних фото- та/або відеофіксацій відповідної пригоди, виклику осіб для прибуття до підрозділу або відвідування їх за місцем проживання (перебування), роботи.

Згідно з абзацом третім пункту 8 розділу IX Інструкції № 1395 при встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація.

Зі змісту абзацу четвертого пункту 8 розділу IX Інструкції № 1395 випливає, що у випадку встановлення факту проживання власника транспортного засобу на території, яку обслуговує інший підрозділ поліції, матеріали надсилаються за територіальністю.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що підозра у вчиненні ДТП та залишення місця події не є правовою підставою для здійснення адміністративного затримання особи згідно з приписами до пункту 1 частини другої статті 262 КпАП. Тому твердження захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в цій частині суд вважає слушними.

Вирішуючи питання щодо наявності в діянні ОСОБА_1 ознак злісної непокори, суд враховує, що з оглянутого в судовому засіданні відеозапису випливає, що ОСОБА_3 на момент початку здійснення такого запису пив пиво. Місце такого розпивання чітко встановити за допомогою оглянутого в судовому засіданні відеозапису не представилось за можливе, однак ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомив, що пив пиво у дворі будинку. Сторона захисту в судовому засіданні не заперечувала, що таке розпивання було здійснене у громадському місці, тому суд не здійснює правову оцінку зазначеного питання. Разом з тим, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зауважив, що після зробленого ОСОБА_1 зауваження останній намагався викинути пляшку з пивом, однак працівники поліції йому в цьому зашкодили і наказали сісти до автомобіля. Зазначені твердження захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, узгоджуються з показаннями ОСОБА_1 , а також з оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Суд, оцінюючи доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, враховує, що відповідальність за розпивання пива у громадському місці встановлена статтею 178 КпАП. Зокрема, зі змісту частини першої статті 178 КпАП випливає, що відповідальність за наведеною нормою настає у разі розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

Документальні відомості, які б свідчили, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, встановленої частиною першою статті 178 КпАП, суду не надані. При цьому суд вважає, що в межах цього провадження має бути перевірене питання щодо наявності законних вимог працівників поліції, а також щодо наявності ознак злісної непокори таким вимогам.

Як вже суд зазначив вище, відповідні відомості з метою спростування або підтвердження посилань ОСОБА_1 на відсутність в його діях ознак непокори на вимоги суду надані не були. Також суду не були надані відомості, які б свідчили про наявність будь-якого процесуального рішення щодо можливої наявності в діях ОСОБА_1 ознак розпивання пива у громадському місці, відомості про що зафіксовані на оглянутих в судовому засіданні відеозаписах. Натомість в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 після зробленого йому зауваження припинив розпивати пиво і намагався викинути пляшку, однак відмовився сідати у автомобіль поліції, мотивуючи тим, що він не причетний до ДТП і наполягав на забезпеченні йому можливості поспілкуватись із захисником. Суд вже вище вказував, що причетність особи до ДТП згідно з наведеними вище нормами не є підставою для адміністративного затримання. Тому наполегливі вимоги працівників поліції сісти у службовий автомобіль (фактичне його затримання) з метою прямування до місця ДТП не можна вважати законною вимогою працівника поліції. Об`єктивні ж дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 вчинив інше правопорушення, які є підставою для здійснення його адміністративного затримання, суду не надані.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 185, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: