Справа №754/8708/21 Головуючий у І інстанції Лісовська О.В.
Провадження № 33/824/3742/2021 Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у

АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн. 00 коп. судового збору,

В С Т А Н О В И В :

За постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 06.05.2021 року о 01 годині 50 хвилин керував автомобілем ДЕУ Ланос д/н НОМЕР_2 по вул. Радунській у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння а саме: стійкий запах алкоголю з ротової порожнини, незв`язна мова, хитка хода і в порушення п. 2.5 ПДР, від огляду на стан сп`яніння в установленому порядку відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що суддя не перевірив показання свідків, які вказані в протоколі, не викликав співробітників поліції для дачі пояснень та не повно дослідив суперечності наявні в матеріалах справи. Також звертає увагу, що суддя в процесі розгляду справи не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 та покази свідка ОСОБА_2 , які стверджували, що ОСОБА_1 не керував даним транспортним засобом. Разом із тим, зазначає, що автомобіль не було зупинено поліцейськими, поліцейські підішли до автомобіля, що стояв припаркований, а тому на переконання апелянта відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відтак не підлягав огляду на стан сп`яніння,а пропозиція поліцейського щодо проходження огляду була незаконною. Крім того, захисник підкреслює, що письмові пояснення свідків є неналежними та недопустимими доказами винуватості особи, оскільки свідки не були присутні під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції та не можуть стверджувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Також апелянт вказує, що відеозапис, з нагрудної камери поліцейського є неповним, постійно переривається, тому є недопустимим доказом.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, що підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вимогами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

В обґрунтування підтвердження винуватості ОСОБА_1 суддя послалася на докази, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, направленні на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 06.05.2021 року; поясненні ОСОБА_1 про те, що йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, але він відмовився, відеозапису з нагрудної камери та письмових поясненнях свідків.

Проте, висновки судді на матеріалах справи не ґрунтуються.

ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи, стверджував, що транспортним засобом не керував, а лише перебував поблизу автомобіля у той час, коли з`явилися поліцейські. Зазначене стало причиною для відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Письмові докази по справі, які були досліджені суддею, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом не стверджують.

З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

З відеозапису події вбачається, що під час звернення до нього поліцейських ОСОБА_1 перебуває поруч з автомобілем та заявляє працівнику поліції про те, що він тривалий час не керував вказаним транспортним засобом.

Також з відеозапису події вбачається, що патрульний поліцейський заявляв ОСОБА_1 про те, що надасть суду докази його керування автомобілем.

Відповідно до ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В судове засідання на розгляд апеляційної скарги явка поліцейського Донцова А.А. , який склав протокол про адміністративне правопорушення, не забезпечена, доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 безпосередньо перед подією не надано.

Таким чином будь-яких відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом ДЕУ Ланос д/н НОМЕР_2 , матеріали справи не містять.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, мають тлумачитись на її користь, а згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає лише у разі за наявності доведеності того факту, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння здійснена особою, яка керує транспортним засобом.

Оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_1 був суб`єктом адміністративного правопорушення, то висновок судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є помилковим.

За таких обставин, постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль