Справа №592/4187/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 33/816/272/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/4187/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 23.04.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Шаповал О. О.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу та події правопорушення, оскільки вона не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, від огляду на стан сп`яніння не відмовлялася, направлення на проходження огляду в медичному закладі їй не було видано, зміст врученого їй примірника протоколу відрізняється від того, який направлений до суду, свідки не надавали жодних пояснень, працівники поліції не зупиняли т/з і документів на «Драгер» не мали, наслідків відмови від огляду їй не роз`яснили, докази є неналежними, права і обов`язки роз`яснили тільки після складання протоколу, наявність ознак сп`яніння не доведено.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 23.04.2021 ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 01.04.2021 о 22:07 в м. Суми по вул. Роменська поблизу буд. 98 водій ОСОБА_3 керувала т/з ЗАЗ Sens р. н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою технічного приладу «DRAGER» та медичному закладі відмовилася у присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 , захисника Шаповал О. О., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 133738 від 01.04.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_3 керувала т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовилася від проходження огляду на відповідний стан у встановленому законом порядку, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , згідно яких 01.04.2021 у їх присутності ОСОБА_3 відмовилася від проходження огляду для визначення стану сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі;

- показаннями в апеляційному суді свідка (працівника поліції) ОСОБА_6 , згідно яких під час патрулювання 01.04.2021 був виявлений автомобіль ЗАЗ Sens, який зупинився із увімкненою аварійною сигналізацією. Було встановлено, що водієм є ОСОБА_3 , яка виявляла ознаки алкогольного сп`яніння, але оскільки їх екіпаж не мав спеціального технічного засобу для проведення огляду, довелося почекати деякий час поки інший екіпаж не привезе газоаналізатор. Після цього, ОСОБА_3 у присутності двох свідків із застосуванням відеозапису відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я;

- відеозаписом з технічних засобів працівників поліції, якими підтверджуються викладені вище обставини щодо відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки факт перебування чи не перебування ОСОБА_3 в такому стані встановлений не був, так як остання відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є об`єктивною стороною зовсім іншого правопорушення, а саме п. 2.5 ПДР, за невиконання якого працівниками поліції і був складений протокол.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_3 не відмовлялася від проведення огляду повністю спростовуються наведеними вище доказами, а саме письмовими поясненнями свідків та відеозаписами. При цьому слід зазначити, що ні КУпАП, ні НПА, які регламентують порядок проведення відповідного огляду, не містять вимоги щодо необхідності доведення працівниками поліції до водія т/з наслідків його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, так як проходження такого огляду згідно п. 2.5 ПДР є обов`язком кожної особи, яка керує т/з і яка в силу віку, розвитку і психічного стану повинна розуміти, що за невиконання конкретних вимог закону існує (настає) певна юридична відповідальність.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що направлення на проходження огляду в закладі охорони здоров`я не видавалося, оскільки остання відмовилася від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а акт огляду на стан сп`яніння та направлення до закладу охорони здоров`я складається і надається особі, яка керує т/з тільки у разі, якщо остання бажає пройти такий огляд, а якщо особа категорично відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, то відповідні процесуальні документи не складаються і не надаються. При цьому направлення працівниками поліції складається і надається уповноваженому медичному працівнику закладу охорони здоров`я, а не водію.

Про наявність у працівника поліції обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_3 підлягала огляду на стан алкогольного сп`яніння, свідчили викладені в протоколі ознаки, що відповідає приписам п. 2-3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». При цьому питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, тому відповідні доводи апеляційної скарги також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають задоволенню.

Роз`яснення ОСОБА_3 її прав та обов`язків не одразу після відмови нею від проходження огляду на стан сп`яніння, а під час підписання протоколу про адміністративне правопорушення, ніяким чином не порушило права ОСОБА_3 , оскільки між відмовою від огляду та складанням протоколу будь-яких інших процесуальних дій чи оформленням ще яких-небудь матеріалів справи, які б могли стосуватися її законних прав та інтересів, не відбувалося. Крім того, під час проведення огляду водія на стан сп`яніння та вчинення пов`язаних із цим дій, розгляд справи не відбувається, як і не вирішується питання винуватості особи, виконується тільки встановлена законодавством процедура.

Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги в тій частині, що зміст врученого ОСОБА_3 примірника протоколу відрізняється від того, який направлений до суду, оскільки з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП ця обставина суттєво не впливає на встановлення обставин вчинення правопорушення, не спотворює змісту протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої процесуальний документ є недійсним, а докази недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод ОСОБА_3 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими. Під час складання протоколу уповноваженою особою до ОСОБА_3 було офіційно доведено суть вчиненого нею правопорушення, тому не зазначення в наданій ОСОБА_3 копії протоколу пункту ПДР (2.5), статті КУпАП, яка передбачає відповідальність (ч. 1 ст. 130) та всіх додатків до протоколу (пояснення водія) не суперечить принципу правової визначеності та не є підставою для визнання протоколу неналежним чи недопустимим доказом. Крім того, судом здійснений розгляд не копії, а оригіналу протоколу про адміністративне правопорушення, у якому зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП). ОСОБА_3 об`єктивно мала достатньо можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги організувати свій захист у належний спосіб і без обмежень щодо можливостей вживати усіх засобів захисту під час судового розгляду, а також впливати на його результат.

Твердження сторони захисту про те, що вимога пройти огляд на стан сп`яніння була незаконною, так як працівники поліції її не зупиняли та вона не керувала т/з у той момент коли вони до неї під`їхали, є неприйнятними, оскільки водієві зобороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння у будь-якому випадку, і виявленню цього правопорушення не обов`язково повинно передувати безпосередня зупинка автомобіля поліцейським у випадках, передбачених ЗУ «Про національну поліцію», так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02). При цьому відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови № 14 Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа т/з, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала т/з. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія. Водій повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку. Водію т/з необхідно уникати будь-яких дій, не пов`язаних з водінням.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не керувала т/з не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають, оскільки остання знаходилась у т/з під час його руху на місці водія, що підтверджується показаннями свідка та відеозаписом подій.

Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якої були підстави вважати, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинна була пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною та обґрунтованою.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 23.04.2021 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов