Справа № 461/3186/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 33/811/979/21 Доповідач: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Стельмаха І.О.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 07 червня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 07 червня 2021 року

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн 00 коп. судового збору.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 09 квітня 2021 року о 23 годині 57 хвилин у м. Львові на вул. Кримська,28 перебував на вулиці без документів, що підтверджують особу, посвідчують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні, чим порушив пп.2 п.3 Постанови КМ України №1236 від 09.12.2020, зі змінами, внесеними постановою КМ України №230 від 22.03.2021.

На постанову судді Саноцький В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова прийнята з неповним дослідженням доказів і встановлення обставин справи; в протоколі не вказані свідки; фактичні обставини не відповідають обставинам викладених в протоколі; відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 44-3 КУпАП; вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях.

Звертає увагу, що в графі протоколу «особу встановлено» зазначено «паспорт НОМЕР_1 вид. 23.03.2020 орган 4636», що протирічить зазначеній у протоколі інформації про відсутність документів, що засвідчують особу.

Апелянт зазначає, що він дійсно 09.04.2021 о 23 год. 57 хв. знаходився у м. Львові на вул. Кримська, 28, але жодними свідками, письмовими доказами та відеоматеріалами не доведено факту, що на цей момент у нього не було при собі документів, що посвідчують його особу.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги додані належним чином завірені копії, а саме: заяви апелянта в ДБР (додаток № 4); витягу з ЄРДР про порушення кримінального провадження № 0060 (додаток № 5); повідомлення ДБР про початок досудового розслідування (додаток № 6).

Апелянт також зазначає, що побивши його та його колегу ОСОБА_2 , застосувавши спеціальні заходи (кайданки, побиття кийком) за вимогу назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити службове посвідчення, працівники поліції порушили ст. 19 Конституції України і норми Закону № 580-VIII та безпідставно склали протокол.

Звертає увагу, що в даній справі відсутній протокол про особистий огляд та огляд його речей, чи хоча би запис про це в протоколі про адміністративне правопорушення або в протоколі про адміністративне затримання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вищевказаних вимог закону в повній мірі не дотримався та дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія АА № 081985 від 10.04.2020 ОСОБА_1 інкримінується те, що він перебував на вулиці без документів, що підтверджують особу, посвідчують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні, чим порушив пп.2 п.3 Постанови КМ України №1236 від 09.12.2020, зі змінами, внесеними постановою КМ України №230 від 22.03.2021, тобто ОСОБА_1 поставлено у провину вчинення усіх альтернативних діянь, передбачених у диспозиції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а тому є незрозумілим, яке з передбачених діянь вчинив ОСОБА_1 .

Положення ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, якими встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, є бланкетними, тобто є нормою права яка не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки. В даному випадку суть інкримінованого особі правопорушення визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" , де у п.3 п.п.2 встановлено, що на період дії карантину забороняється перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні.

Проте, з наявних у матеріалах справи доказів, не неможливо дійти переконливого висновку про те, що ОСОБА_1 під час дії карантину перебував на вулиці у вищевказаний час та місці без документа, який посвідчує його особу.

З переглянутого в суді апеляційної інстанції відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 не вказує про те, що у нього немає при собі документа, який посвідчує його особу. Він відмовляється на вимогу поліцейського пред`явити свій паспорт, мотивуючи це тим, що на його прохання поліцейський не представляється (не вказує своє звання, посаду) та не пред`являє свого службового посвідчення.

При цьому слід зауважити, що у графі протоколу «особу встановлено» зазначено «паспорт НОМЕР_2 вид. 23.03.2020 орган 4636», що саме по собі суперечить факту відсутності у ОСОБА_1 документа, що посвідчує особу.

Матеріалами справи не підтверджуються пояснення інспектора УПП у Львівській області Бігуна І.О. про те, що у проміжку часу між затриманням та пред`явленням документів у ході складання протоколу ОСОБА_1 контактував зі своїми знайомими, які могли передати йому вказані документи. Такі пояснення ґрунтуються на припущеннях, а тому не можуть братися до уваги.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках.

Згідно ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Тому працівникам поліції, у випадках передбачених законом, надається право затримувати особу та доправляти до відділення поліції з метою встановлення даних про цю особу.

А тому, непред`явлення документа, який посвідчує особу, а саме паспорта, було обґрунтованою підставою для доставки ОСОБА_1 до ВП для з`ясування його особи.

З огляду на викладене, враховуючи те, що працівниками поліції не було встановлено факту перебування ОСОБА_1 під час карантину на вулиці без документів, які посвідчують його особу, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У зв`язку з цим постанова судді першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 07 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП скасувати, а провадження у даній справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду І.О. Стельмах