Справа № 465/8061/20 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 33/811/304/21 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 11 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. в дохід держави із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 454 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнана винною у тому, що вона в м. Львові на вул. В. Великого, 16, 02.12.2020 р. о 17 год. 40 хв. керувала транспортним засобом Audi Q5 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійкою ходою, нечіткою вимовою, запахом алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовилась. Своїми діями порушила п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Франківського районного суду м.Львова від 11 лютого 2021 року, скасувати зазначену постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та прийнятою із значними порушеннями процесуальних норм та підлягає скасуванню.

Вказує, що судове засідання на якому було прийнято оскаржувану постанову було проведено без участі особи, яка притягується до відповідальності, жодних повісток з суду про виклик в судове засідання не направлялось та не було отримано апелянтом, доказів про отримання апелянтом повістки в суд в матеріалах справи немає, а справу розглянуто у відсутності ОСОБА_1 незаконно.

Апелянт зазначає, що характер її роботи пов`язаний з відрядженнями, змінним режимом роботи, неможливістю переривання такої, що вимагає завчасного попередження про час та місце розгляду справи, зокрема і у визначений судом час судового розгляду ОСОБА_1 перебувала за межами міста та області.

Звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівниками патрульної поліції були допущені суттєві помилки, в тому числі і умисні дії, направлені на фальсифікацію реальних обставин подій.

Вказує, що в порушення визначеного законодавством порядку зупинки транспортного засобу та здійснення перевірки стану водія для визначення наявності алкогольного чи іншого виду сп`яніння в оскаржуваній постанові не наведено та патрульною поліцією не надано доказів необхідності зупинки транспортного засобу та перевірки стану водія.

Наголошує, що зі сторони скаржника не було встановлено факту відмови від проходження медичного обстеження, а дії працівників поліції ніяким чином не можна вважати медичним обстеженням.

На думку апелянта, суд першої інстанції не обґрунтував обрання виду адміністративного стягнення, не вказав які саме дані та обставини враховано судом, а також відсутні документи які б підтверджували ці обставини або характеризували особу скаржника.

В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 покликається на те, що про оскаржувану постанову їй стало відомо 18.02.2021 після розміщення такої на веб-порталі «Єдиний державний реєстр судових рішень», про те на час подання апеляційної скарги у встановленому законом порядку особа не була повідомлена про винесене судове рішення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник Чулик І.І., Цейко І.П. належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, однак в судові засідання, призначені на 19.03.2021, 30.03.2021, 20.04.2021, 28.04.2021, 14.05.2021, 01.06.2021, 16.06.2021, 06.07.2021, 14.07.2021, 21.07.2021, 25.08.2021, 08.09.2021 не прибули, клопотань про перенесення слухання справи, призначене на 08.09.2021 в суд апеляційної інстанції не подавали. Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка правопорушника в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

Так, практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, перевіривши наявні матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність заст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає і в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п.2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 014975 від 02.12.2020 року (а.с.1), відеозаписом долученим до матеріалів протоколу (а.с.3), поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.4,5).

Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Факт відмови ОСОБА_1 зафіксований свідками у протоколі про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 014975 від 02.12.2020 року (а.с.1) та в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 02.12.2020 року (а.с.4,5), відеозаписі з нагрудної камери поліцейського (а.с.3).

Так, у письмових поясненнях свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ствердили, що у їх присутності ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер», а також в медичному закладі відповіла категоричною відмовою.

Вказані докази, якими стверджується факт керування транспортним засобом та відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, є логічними, послідовними, та такими, що взаємоузгоджуються між собою, а тому в апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в їх достовірності та допустимості.

Протокол про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 014975 від 02.12.2020 року складений відповідно до положень ст. 256 КУпАП, оскільки його форма та зміст відповідають вимогам діючого законодавства і вони є складеним та підписаним уповноваженою на те особою та підтверджують подію і обставини правопорушення. Крім цього, дані зазначеного протоколу узгоджуються з іншими доказами у справі. Отже, такий є належним та допустимим доказом у справі, який суд обґрунтовано поклав в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено факту порушення працівниками поліції вимог КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Міністерством внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103, які б вплинули на обсяг винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відтак доводи апеляційної скарги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Що стосується доводів апелянта щодо того, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, то слід зазначити, що оскільки ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тому в матеріалах справи відсутні дані щодо її направлення до медичного закладу, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд.

На переконання апеляційного суду, фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

На переконання апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя районного суду в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Франківського районного суду м.Львова від 11 лютого 2021 року.

Постанову судді Франківського районного суду м.Львова від 11 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк