Справа № 266/6374/21
Провадження№ 3/266/1958/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2021 року м. Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пантелєєв Дмитро Геннадійович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: не відомо, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.ст.124, 139 ч.1 КУпАП,-
Відповідно до протоколу серії ААБ №280541 від 06.10.2021 року, ОСОБА_1 06.10.2021 року о 08 год. 45 хв. за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Приморський район, вул. Кронштадтська, 1, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху внаслідок чого здійснив наїзд на світлофорний об`єкт, чим було завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Крім того, він же 06.10.2021 року о 08:45 год. за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Приморський район, вул. Кронштадтська, 1, став учасником ДТП, внаслідок чого пошкодив технічний засіб регулювання дорожнього руху, а саме світлофорний об`єкт, чим завдав матеріальні збитки. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.139 ч.1 КУпАП.
Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.10.2021 року об`єднано в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 124, 139 ч.1 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується його особистим підписом у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.
Вина ОСОБА_1 у вказаному правопорушенні підтверджується: протоколами про адміністративне правопорушення серії ААБ №280541, ААБ№280542, схемою місця ДТП, актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , іншими матеріалами справи.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених статтями 124, 139 ч.1 КУпАП, є доведеною.
На виконання вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 і ст.139 ч.1 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції статті 124 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Також приходжу до висновку, що в даному випадку таке стягнення буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень порушником, та повністю відповідатиме меті його застосування.
Відповідно до ст. 401 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 454,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.33, 36, 401, 124, 139 ч.1 КУпАП , Законом України «Про судовий збір»,-
П О С Т А Н О В И В:
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду.

Суддя: Д.Г. Пантелєєв