ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3109/21 Головуючий в 1 інст. Круглікова А.В.
Провадження № 33/807/674/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Турчинського М.І., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 2 травня 2021 року о 17 годині 57 хвилин в м. Запоріжжі, вул. Привокзальна, 15, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку в медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише заявив клопотання про залучення фахівця в галузі права, що гарантовано нормами КУпАП та Конституцією України. Натомість суд зазначеним поясненням та обґрунтуванням взагалі не надав правової оцінки.

Апелянт зазначає також, що відповідно до відеозаписів з камер працівників поліції вбачається, що він не відмовлявся від проходження огляду, при складанні та підписанні протоколу неодноразово висловлювався на адресу працівників поліції з пропозицією пройти огляд, однак поліцейськими було відмовлено за поясненням того, що процедура складання протоколу вже розпочата.

На думку апелянта, працівниками було допущено істотні порушення його прав, які суд при розгляді справи не врахував.

Зокрема те, що в матеріалах провадження відсутні докази того, що він керував автомобілем та відповідно було здійснену законну зупинку транспортного засобу.

Поліцейським порушено процедуру виявлення у водіїв стану сп`яніння, а саме, на місці складання протоколу працівник поліції мав запропонувати пройти медичний огляд на спеціальному технічному пристрої «Драгер».

Долучене до справи направлення на огляд водія не вручалось апелянту.

Судом першої інстанції безпідставно було досліджено як доказ постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 02.05.2021 року, оскільки постанова складалась без участі водія, та жодним чином не відносить до події правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Досліджені відеозаписи, на думку апелянта, не можна вважати допустимими, оскільки є монтованими та не відтворюють дійсних та повних обставин справи.

Просить суд постанову районного суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Турчинського М.І., перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1) вказано, що 2 травня 2021 року о 17 годині 57 хвилин в м. Запоріжжі, вул. Привокзальна, 15, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку в медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти у встановленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, дослідженням матерів справи встановлено, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами:

- направленням ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.2), в якому вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду;

- копією постанови серії ДП18 №439324 від 02.05.2021 року, якою встановлено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_2 , не пред`явив для перевірки посвідчення водія (а.с.3);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 (а.с.4), з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_2 , заїхав на паркувальне місце та зупинився. На вимогу працівника поліції вийти з машини відмовився. Також відмовився пред`являти посвідчення та пройти медичний огляд на стан сп`яніння;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску, з якого вбачаються інкриміновані ОСОБА_1 обставини вчинення правопорушення.

Твердження апелянта про те, що він не був водієм, оскільки не здійснював керування транспортним засобом, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовує вказане тим, що відповідно до п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 року «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Враховуючи викладене та матеріали справи, суд в противагу доводам апеляційної скарги апелянта встановив, що на відеозаписі під найменуванням «Ааб102155», яким вбачається, що автомобіль «Mitsubishi Lancer» здійснював рух в сторону розважального комплексу «Vodogray», зупинившись на паркувальному майданчику. Після чого, працівники поліції підійшли до вказаного автомобіля і на місці водія перебуває ОСОБА_1 .

Окрім того, додатковим доказом підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем під час події є постанова серії ДП18 №439324 від 02.05.2021 року, яка не була в установленому порядку скасована, а тому є чинною та яка надає відомості, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом д.н. НОМЕР_2 .

Доводи апелянта про те, що він не вчиняв порушення п. 2.5 ПДР України, оскільки не відмовлявся від проходження медичного огляду, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та такими, що повністю були спростовані в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляді.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що з відеозаписів встановлено факт того, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння відмовився.

Під час апеляційного перегляду було переглянуто відеозаписи події.

Так, відеозаписом під найменуванням «» встановлено, що працівники поліції у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Запропоновано, ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі на визначення стану наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 будь-якої згоди пройти медичний огляд не повідомив працівнику поліції. Працівник поліції попередив водія про те, що його дії будуть розцінені, як відмова від проходження огляду та те, що на нього буде складеного протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відеозаписом під найменуванням «» підтверджено, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 що його дії свідчать про його відмову від проходження огляду і про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта про порушення права на захист, оскільки працівники поліції почали процедуру складання матеріалів про адміністративне правопорушення без участі його адвоката під час події 2 травня 2021 року, як на окрему підставу для скасування судового рішення, на думку суду апеляційної інстанції є безпідставним, з огляду на таке.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення має чотири стадії: адміністративне розслідування; розгляд справи; перегляд постанови; виконання постанови.

Так, перша стадія передбачає лише те, що уповноважена особа, в даному поліцейський з`ясовує обставини, які можуть свідчити про вчинення особою порушення правил ПДР України, після чого з`ясовує факт вчинення та обставини правопорушення, дані про порушника та в подальшому вказані обставини та данні заносить до процесуального документа протоколу.

На вказані стадії, працівник патрульної поліції не приймає рішень про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому участь адвоката на вказані стадії не є обов`язковою умовою в розмінні КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість обумовлена ступенем небезпеки, яка завдається суспільству вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з одночасним позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/3109/21