Дата документу 06.09.2021
Справа №937/6420/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Мелітополь

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Юрлагіна Т.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Партизани, Генічеського району, Херсонської області, громадянина України, командира понтонно-мостової роти понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1
за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, -
за участю:
захисника адвоката Вороніна І.О.
ВСТАНОВИВ:

Командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 на адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області скеровано матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.74 ст .172-11 КУпАП.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії А2558 №2 від 08.07.2021 року вбачається, що 22.06.2021 року старший лейтенант ОСОБА_1 не вийшов на військову службу тв. був відсутній протягом 4 діб та вийшов на службу 29.06.2021 року, чим порушив внутрішній розпорядок військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, чим вчинив порушення, передбачене ч.4 ст. 172-11 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини не визнав та пояснив, що 18.06.2021 року о 08 годині 30 хвилин під час ранкового шикування він втратив свідомість. Після чого, подав рапорт на продовження відпустки (за період 17.05.2021 16.06.2021, оскільки в період відпустки знаходився на лікарняному), зі слів його безпосереднього керівника ОСОБА_3 його рапорт задоволено, на 18.06.2021 року його було доставлено до дому у зв`язку з поганим самопочуттям. Потім 25.06.2021 року після повернення дружини з роботи він дізнався про необхідність прибути до військової частини, та те що йму було відмовлено у продовженні відпустки у зв`язку з перебуванням на лікарняному. Підставою відмови зі злів керівництва була відсутність на лікарняному печатки, однак дана печатка була наявна. 29.06.2021 він прибув до війскової частини НОМЕР_1 . З протоколом не згоден, зазначив що був переконаний що йому продожили відпустку, він повідомлень про відмову у задоволенні рапорту не отримував, йому ОСОБА_3 не телефонував.
В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_3 , який суду пояснив, що він працює командиром понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 . 18.06.2021 року ОСОБА_1 дійсно втратив свідомість, після чого він його відпустив додому. Дійсно ОСОБА_1 писав рапорт на відпустку, де він поставив підпис, однак у подальшому рапорт не прийняли та командир не його не задовольнив, після чого він телефонував ОСОБА_1 , та повідомив про обставини не підписання рапорту. Потім свідок суду пояснив, що він не додзвонився ОСОБА_1 , а написав повідомлення у месенжері його дружині, проте доказів на підтвердження даних обставин суду не надав.
В судовому засіданні була допитана у якості свідка дружина ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка суду пояснила що 18.06.2021 року під час ранкового шикування її чоловік втратив свідомість. Після чого, подав рапорт на продовження відпустки зі слів його безпосереднього керівника ОСОБА_3 його рапорт було задоволено, 25.06.2021 року вона від працівників сан часті дізналась, що її чоловіку було відмовлено у продовженні відпустки. Підставою відмови зі злів керівництва була відсутність на лікарняному печатки. 29.06.2021 він прибув до війскової частини НОМЕР_1 . Від ОСОБА_3 повідомлень у месенжері про відмову у задоволенні рапорту вона не отримувала.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення свідків та проаналізувавши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.
Як вбачається із матеріалів справи, - старший лейтенант ОСОБА_1 перебуває на посаді командира понтонно-мостової роти понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 , та 22.06.2021 року не вийшов на військову службу та був відсутній протягом чотирьох діб, в умовах особливого періоду.
Адміністративна відповідальність передбачена ч. 4 ст. 172-11 КУпАП настає за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, вчинені в умовах особливого періоду.
Тобто, в даному випадку, підставою для настання відповідальності є два альтернативних діяння, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, та нез`явлення без поважних причин на військову службу.
З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2021 року по 16.06.2021 р. старший лейтенант ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці. Під час щорічної відпустки знаходився на лікарняному з 13.05.2021 р. по 04.06.2021 р.
З рапорту, який був долучений до матеріалів справи, вбачається, що 18.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до командира понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 з проханням продовжити термін щорічної відпустки, терміном на 19 діб з 18.06.2021, у зв`язку з тим, що він хворів під час проведення відпустки, однак резолюцію не надано з відстав «неправомірно».
Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 5 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.
Згідно із ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки доказів.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, оскільки в ході розгляду справи належних, допустимих та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 мав умисел на нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, не здобуто, адміністративне провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір стягується у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.
Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідно, судовий збір стягненню не підлягає.
Виходячи з викладеного, керуючись ст. 172-15, п. 1 ч. 1 ст. 247, 252, 279, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Т.В. Юрлагіна