Справа № 344/6450/21
Провадження № 33/4808/576/21
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.05.2021 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та стягненням судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування причини пропуску строку посилається на те, що її не було належним чином сповіщено судом про час та місце судового розгляду, судового рішення їй не направлялось, що вважає порушенням ст. 268 КУпАП та підставою як для поновлення строку, так й для скасування постанови суду. Щодо пред`явленого обвинувачення, то вважає, що протокол складено без додержання вимог ст. 256 КУпАП, оскільки у порушення п.п. 4 п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, не вказані дата видачі та орган, що видав водійське посвідчення, й не долучено жодних доказів на підтвердження її вини. Стверджує, що нею були дотримані п. 2.3 «б» ПДР України, й з вини другого учасника події ОСОБА_1 сталась ДТП, оскільки той порушив п. 10.1, п. 10.3 ПДР України, саме у зв`язку із тим, що за одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч. Звертає увагу на те, що не зрозуміло яким чином зафіксована швидкість руху її транспортного засобу. Вважає, що приписи п. 12.1 ПДР України нею дотримано. Пояснює, що вона заїхала на кільце і завершила маневр та продовжила рух по кільцю, маючи намір проїхати та з`їхати із нього на другому з`їзді, однак у цей час, транспортний засіб ВАЗ 21154 почав здійснювати маневр перестроювання і з`їзду з кільця, скоротивши інтервал між їх транспортними засобами та допустив зіткнення.

Постановою судді встановлено, що 20.04.2021 року о 23-27 год. в м. Івано-Франківську на перехресті вулиць Довженка-Мазепи (кільце), водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Ніссан Кашкай», н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралася з керуванням та допустила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21154» н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України та вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду не з`явилась ОСОБА_2 , яку було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом телефонограми на 28.09.2021 року (а.п. 23).

В судове засідання з`явився потерпілий ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 269 КУпАП. Клопотань не заявлено.

Згідно норм діючого законодавства кожний учасник судового процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, проте двічі не з`явилась в судове засідання апеляційного суду, вважаю за можливе розглянути справи у її відсутність, що повністю узгоджується з приписами ст. 268 КУпАП. Клопотань про відкладення розгляду на інший час від ОСОБА_2 не надходило.

Під час апеляційного перегляду:

- потерпілий ОСОБА_1 не підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду залишити без змін. Вважає, що саме дії ОСОБА_2 знаходять у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками ДТП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що клопотання про поновлення строку належить задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Перевіряючи доводи апелянта в частині причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, виходячи з того, що матеріали провадження не містять доказів належного сповіщення ОСОБА_2 про час розгляду справи в суді. Саме по собі наявність повідомлення про виклик, без належного підтвердження його отримання адресатом, а саме ОСОБА_2 , не можливо визнати належним сповіщенням останньої.

Таким чином доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, саме з метою доступу до правосуддя, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

В апеляційній скарзі апелянт наголошувала на порушенні судом першої інстанції її прав, внаслідок розгляду справи у її відсутність (ст. 268 КУпАП), й як наслідок цього, прийняття судом першої інстанції незаконного рішення, без повного та об`єктивного судового розгляду, що, на її думку, є безумовною підставою для його скасування.

Діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України»).

Враховуючи те, що ОСОБА_2 двічі не з`явилась в судове засідання апеляційного суду, будучи належним чином сповіщена про час розгляду, й в апеляційній скарзі підставою для скасування судового рішення зазначає розгляд справи в суді першої інстанції без її участі, вважаю, що розгляд справи у відсутність ОСОБА_2 в суді першої інстанції, у даному конкретному випадку, не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, й перевірені доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , які повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

При цьому, суд враховує, що правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП не відносяться до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Вважаю, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив їй справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ст. 124 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини ( рішення у справі «О Галлоран та Франціc проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007), особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, п. 2.3 «б» ПДР України визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 12.1 ПДР України визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Таким чином, вказаними пунктами правил передбачено беззаперечний обов`язок водіїв транспортних засобів стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, також під час руху обирати в установлених межах безпечну швидкість руху, з урахуванням дорожньої обстановки.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 щодо відсутності в її діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вважаю за необхідне оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №122682 від 21.04.2021 року зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП за порушення нею п. 2.3 «б» та п. 12.1 ПДР України, що підтверджується дослідженими в справі доказами, а саме: схемою місця ДТП, яка сталась 20.04.2021 року, письмовими поясненнями потерпілого.

При складенні протоколу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 було надано право на надання пояснень, проте остання від дачі пояснень відмовилась, про що є відповідний запис (а.п. 1).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 виклала свої пояснення наступним чином, зокрема, що нею дотримано приписи п. 12.1 ПДР України, вона заїхала на кільце і завершила маневр та продовжила рух по кільцю, маючи намір проїхати та з`їхати із нього на другому з`їзді, однак у цей час, транспортний засіб ВАЗ 21154 почав здійснювати маневр перестроювання і з`їзду з кільця скоротивши інтервал між їх транспортними засобами та допустив зіткнення.

Надаючи оцінку поясненням ОСОБА_2 , в сукупності з поясненнями потерпілого ОСОБА_1 , наданих ним одразу після ДТП, та безпосередньо в суді апеляційної інстанції, вважаю пояснення ОСОБА_2 такими, що не відповідають дійсності.

Так, потерпілий ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції повідомив, що він рухався зі сторони с. Крехівці, й перебуваючи на кільці, побачив, як водій ОСОБА_2 рухається по вул. Довженко й ненадаючи йому переваги в русі, заїжджає на кільце, скоює зіткнення з його транспортним засобом, заїхавши на газон кільця та намагається втекти з місця ДТП, проте він пішки наздогнав її, зупинив її транспортний засіб й заглушив мотор. Викликав працівників поліції. Додав, що ОСОБА_2 відмовилась пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Будь-яких об`єктивних відомостей, які б давали підстави для сумніву у правдивості пояснень потерпілого, допитаного безпосередньо у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи, не вбачаю, оскільки вони повністю узгоджуються з іншими дослідженими під час апеляційного розгляду доказами.

Під час апеляційного перегляду справи потерпілим долучено відеозапис, який було оглянутого під час апеляційного перегляду, й з якого вбачається як місце зіткнення транспортних засобів, так й місце їх розташування на проїзній частини після ДТП.

Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Взаєморозташування». транспортних засобів після ДТП свідчать про правильність показань потерпілого ОСОБА_1 .

Відеозапис повністю узгоджується з іншими доказами по справі, а тому є належним та допустимим доказом по справі.

Отже, оцінюючи відеозапис як доказ, в сукупності з поясненнями водія потерпілого ОСОБА_1 , схеми місця ДТП, а також відомостей, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, доходжу висновку, що вони доповнюють один одного з достатнім взаємозв`язком між собою, та свідчать про те, що подія дорожньо-транспортної пригоди відбулась саме у такий спосіб, як це вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що нею були дотримані приписи п. 2.3 «б» ПДР України, оскільки вона була уважною, стежила за дорожньою обстановкою, відповідно реагувала на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікалась від керування, проте вказані доводи не є слушними, оскільки користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Щодо посилання апелянта про те, що є незрозумілим яким чином зафіксована швидкість руху її транспортного засобу, вважаю за необхідним роз`яснити, що безпечна швидкість, це передусім коригування швидкості руху залежно від ситуації на дорозі, тобто безпечна швидкість та, за якої у водія є можливість безпечно керувати автомобілем і контролювати його рух під час конкретних умов.

Апелянтом не надані дані, які вказують на наявність інших обставин, які мають істотне значення для розгляду справи.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило, в тому числі, пошкодження іншого майна.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що дослідженими доказами повністю доведено правильність висновків суду першої інстанції в тій частині, що причиною ДТП є саме неправомірні дії водія ОСОБА_2 , яка не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралася з керуванням та допустила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21154» н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вважаю що доводи апелянта про те, що протокол складено без додержання вимог ст. 256 КУпАП, оскільки у порушення п.п. 4 п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, не вказані дата видачі та орган, що видав водійське посвідчення, не можуть вплинути на постановлення принципово іншого процесуального рішення у справі, а тому є безпідставними, оскільки не вказують на відсутність події чи складу адміністративного правопорушення.

Встановлення факту наявності чи відсутності в діях водія ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху, зокрема приписів п. 10.1, п. 10.3 ПДР України, про що наголошує апелянт в апеляційній скарзі, можливо виключно у разі складання компетентними органами протоколу щодо ОСОБА_1 , з подальшим його направленням на розгляд до суду, а тому, доводи апелянта в цій частині, не є слушними.

Під час апеляційного перегляду провадження у справі про адміністративне правопорушення не встановлено грубих порушень закону, умисної фальсифікації доказів, недотримання гарантованих Конституцією України презумпції невинуватості, рівності учасників судового процесу перед законом і судом, а також порушення права на захист.

Виходячи з наведеного, вважаю висновки суду першої інстанції законними і обґрунтованими.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП.

За таких обставин постанову судді необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.05.2021 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.05.2021 року, якою ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло