Справа № 735/381/21 Головуючий у 1 інстанції Грушко О. П.
Провадження № 33/4823/318/21
Категорія - ч. 1 ст. 41 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2021 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Демченка О.В.,

за участі:

захисника адвоката Крачка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Коропського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, працюючий на посаді селищного голови Понорницької селищної ради, уродженець та житель АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Судом ОСОБА_1 було визнано винуватим у тому, що 06 квітня 2021 року, під час проведення перевірки додержання законодавства про працю в Понорницькій селищній раді, розташованої в смт. Понорниця, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, вул. Довженка, 18, селищним головою якої являється ОСОБА_1 було виявлено, що: на виконання рішення першої сесії восьмого скликання від 10.12.2020 року Понорницької селищної ради «Про початок реорганізації Авдіївської сільської ради», за підписом голови Понорницької селищної ради видано розпорядження від 10.12.2020 «Про попередження працівників Авдіївської сільської ради та комунальних закладів Авдіївської сільської ради» про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Авдіївської сільської ради комунальних закладів Авдіївської сільської ради». Працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ознайомлені з вищезазначеним розпорядженням під підпис без заперечень. Одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення у зв`язку з реорганізацією працівникам ЗДО «Ромашка» ОСОБА_3 (перебувала на посаді вихователя) та ОСОБА_4 (перебувала на посаді завідувачки) не запропоновано іншу роботу на тому ж самому підприємстві, установі, організації згідно їх кваліфікації (в штатному розписі на день попередження та на день звільнення посади вихователя та завідувач наявні), що є порушенням ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. При звільненні працівників за п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів України про працю враховується переважне право бути залишеним на роботі, але під час попередженням про майбутнє вивільнення у зв`язку з реорганізацією працівникам ЗДО «Ромашка» ОСОБА_3 (перебувала на посаді вихователя) та ОСОБА_4 (перебувала на посаді завідувачки) не було враховано переважне право на залишення на посаді, що є порушенням ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України.

Враховуючи, що в ході судового розгляду, вказані обставини знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП.

Не погодившись з постановою Коропського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, а справу про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 41 КУпАП закрити.

Так, автор скарги наполягає на дотриманні вимог трудового законодавства та підставному звільненні працівників ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Звертає увагу, що звільнення вказаних працівників було проведено у зв`язку із рішенням Понорницької селищної ради від 10.12.2020р.№16 «Про початок реорганізації …сільських рад Сосницького району шляхом приєднання до Понорницької селищної ради Коропського району Чернігівської області». При цьому, було вирішено з 01.03.2021 року замість 15 працівників залишити 13. В даному випадку, переконаний апелянт, перевага при залишенні на роботі узгоджувалася з положеннями ст. 42 КЗпП України, оскільки при рівних умовах продуктивності праці перевага була надана іншій особі за наявності у неї додаткових підстав, що були деталізовані в поясненнях. ОСОБА_1 зазначає, що в даному випадку поза увагою суду залишились ряд обставин, що вплинули на прийняття необґрунтованого рішення щодо наявності порушень при звільненні громадянки ОСОБА_3 . Щодо звільнення ОСОБА_4 , апелянт наполягає на дотриманні вимог трудового законодавства, оскільки її було попереджено про звільнення у зв`язку із зміною в організації і з цих це підстав і було звільнено, а тому автор скарги заперечує порушення прав громадянки ОСОБА_4 . Просить врахувати, що перевага була надано іншому працівнику ще і тому, що ОСОБА_4 незважаючи на більший трудовий стаж допустила ряд порушень на своїй посаді, одне з яких мало наслідком звернення до правоохоронних органів щодо її неправомірних дій на посаді завідуючої.

З цих підстав, апелянт переконаний, що при прийнятті рішення суд виходив виключно з формальних обставин справи, при цьому належним чином не дослідив усіх доказів, що стверджують про дотримання вимог трудового законодавства. Крім того, автор скарги звертає увагу суду апеляційної інстанції на відсутності відповідальності у Кодексі про адміністративні правопорушення за порушення процедури звільнення та відсутності зобов`язання, на підставі перевірки Управління Держпраці, поновити працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на роботі або запропонувати їм інші осади, що на думку ОСОБА_1 , свідчить про законність такого звільнення.

Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Аналіз матеріалів провадження свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Так, зі змісту акту Управління Держпраці у Чернігівській області вбачається, що при проведенні планового (позапланового) заходу державного нагляду щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони праці в Понорницькій селищній раді виявлено порушення ч.3 ст. 49-2 та ч.2 ст. 49-2 КЗпП України, про що складено адміністративний протокол №25-11-018/0200 від 06.04.2021 відносно селищного голови Понорницької селищної ради ОСОБА_1 .

Як вірно встановив суд першої інстанції, вчинене ОСОБА_1 правопорушення полягає у тому, що на виконання рішення першої сесії восьмого скликання від 10.12.2020 року Понорницької селищної ради «Про початок реорганізації Авдіївської сільської ради», за підписом голови Понорницької селищної ради видано розпорядження від 10.12.2020 «Про попередження працівників Авдіївської сільської ради та комунальних закладів Авдіївської сільської ради» про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Авдіївської сільської ради комунальних закладів Авдіївської сільської ради». Працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ознайомлені з вищезазначеним розпорядженням під підпис без заперечень. Одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення у зв`язку з реорганізацією працівникам ЗДО «Ромашка» ОСОБА_3 (перебувала на посаді вихователя) та ОСОБА_4 (перебувала на посаді завідувачки) не запропоновано іншу роботу на тому ж самому підприємстві, установі, організації згідно їх кваліфікації (в штатному розписі на день попередження та на день звільнення посади вихователя та завідувач наявні), що є порушенням ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. При звільненні працівників за п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів України про працю враховується переважне право бути залишеним на роботі, але під час попередженням про майбутнє вивільнення у зв`язку з реорганізацією працівникам ЗДО «Ромашка» ОСОБА_3 ( перебувала на посаді вихователя) та ОСОБА_4 (перебувала на посаді завідувачки) не було враховано переважне право на залишення на посаді, що є порушенням ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України.

Апеляційний суд підкреслює, що дійсно матеріали адміністративного провадження містять розпорядження №9 Понорницької селищної ради від 10.12.2020 року про попередження про наступне вивільнення працівників та лист особистого ознайомлення з вказаним розпорядженням (а.п. 14-15), з якого вбачається, що серед інших працівників, були попереджені під підпис і працівники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а в подальшому звільнені, відповідно до розпоряджень № 21 від 04.03.2021 року та №20 від 04.03.2021 року (а.п. 16-17).

Заслухавши представника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності адвоката Крачка О.В. та ретельно дослідивши надані в додатку матеріали, які були адресовані як суду першої інстанції, так і додаткові пояснення надані апеляційному суду, враховуючи принцип змагальності сторін, суд апеляційної інстанції стверджує, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення має місце. А саме, жодних доказів того, що на виконання ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення у зв`язку з реорганізацією працівникам ЗДО «Ромашка» ОСОБА_3 (перебувала на посаді вихователя) та ОСОБА_4 (перебувала на посаді завідувачки) не запропоновано іншу роботу на тому ж самому підприємстві, установі, організації згідно їх кваліфікації (в штатному розписі на день попередження та на день звільнення посади вихователя та завідувач наявні), суду надано не було, як і не заперечується це самим апелянтом та його адвокатом. Більше того, лінія захисту зводиться до того, що апелянтом дотримано вимоги чинного законодавства, оскільки КУпАП не містить норми, якою передбачена відповідальність за порушення щодо процедури звільнення та ОСОБА_1 враховані і співставлені всі підстави при оцінці переважного права щодо залишення на відповідних посадах. Проте така позиція є хибною, оскільки, норма, за якою особа притягується до відповідальності є бланкетною, а тому не вимагає конкретизації суті порушення саме у нормативному акті, за яким особа притягується до відповідальності. Також не заперечується і самим апелянтом, що при звільненні вказаних осіб їм не запропоновано іншу роботу на тому ж самому підприємстві, установі, організації згідно їх кваліфікації, а лише надана інформація про скорочення штатних одиниць.

Апеляційний суд підкреслює, що в даному провадженні не вирішується питання щодо законності підстав звільнення громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , основними питаннями є дотримання положень ч.2 ст.40, ч.ч.2, 3 ст.49-2 КЗпП України саме селищним головою Понорницької селищної ради ОСОБА_1 .

В даному випадку порядок звільнення працівників з роботи регламентується положеннями статей 40, 49-2 КЗпП України.

Відповідно до позиції Верховного Суду України від 09.08.2017 (справа №6-1264цс17), роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Якщо на момент скорочення працівника немає вакантних посад, які відповідають його освіті та кваліфікації, то роботодавець не зобов`язаний пропонувати йому іншу роботу та звільняє.

Ці обставини належним чином оцінені районним судом та обґрунтовані в судовому рішенні.

Так, слушними є висновки суду першої інстанції, що згідно тарифікаційного списку працівників Авдіївського закладу дошкільної освіти «Ромашка», станом на березень 2021 року були вакантні посади музичного вихователя та фізичного вихователя. Жодних пояснень з даного питання надано не було. Своїм правом бути особисто присутнім в судовому засіданні та надати пояснення ОСОБА_1 не скористався. В той же час і письмові пояснення адресовані суду не містять інформації про те, чому вакантні посади не були запропоновані ОСОБА_3 .

Також з наданих суду доказів було встановлено, що посада керівника Авдіївського закладу дошкільної освіти «Ромашка» не скорочувалася. В той же час керівника закладу ОСОБА_4 , яка працювала на даній посаді з 2011 року, має педагогічний стаж 24 роки, було звільнено і посаду керівника не запропоновано.

Натомість, на посаду керівника закладу було призначено ОСОБА_5 , яка працювала у закладі з 2014 року на посаді фізрук/музкерівник, має педагогічний стаж 6 років. Тобто, працівника ОСОБА_5 було переведено на не однорідну займаній до цього часу посаду.

Отже, при звільненні ОСОБА_4 їй не було запропоновано наявної роботи керівника та не було враховано переважного права залишення на посаді.

Беручи до уваги викладені зазначені обставини, апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що селищним головою Понорницької селищної ради ОСОБА_1 порушено зазначені вище норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників у зв`язку з реорганізацією.

Враховуючи зазначене та наявні в матеріалах справи докази суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо законності судового рішення та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Коропського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Демченко