КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження : 33/824/226/2021
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Синьоокого В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як встановлено постановою судді, 11.08.2020 року о 23 год. 25 хв. ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Ревуцького, 2 в м. Києві, в порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР України, керував автомобілем «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку, в присутності двох свідків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020року. Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року про визнання винним ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати,а провадження у справі закрити за відсутністю в діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020року ОСОБА_1 посилається на те, що він не отримував будь-яких судових викликів про розгляд даної справи, а відомості зазначені в оскаржуваній постанові щодо належного повідомлення апелянта, не відповідає дійсності. Оскільки, наявна в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, повістка про виклик до суду, зазначена адреса, яка є неповною, оскільки не містить № кв., та відсутня будь-яка інформація про те чи була взагалі вона відправлена. В зв`язку з порушенням норм ст. 268 КУпАП, суд першої інстанції порушив його право на захист, надавати пояснення у справі, подавати докази та заявляти клопотання.

Про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 25 листопада 2020 року, зателефонувавши до канцелярії Дарницького районного суду м. Києва, та 28.11.2020 року надійшла копія оскаржуваної постанови.

Щодо самої оскаржуваної постанови, то як зазначає апелянт, він не згоден з винесеною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права, що призвело до порушення його права на захист. Зокрема, пославшись на вимоги ст. 62 Конституції України, ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 за № 14, якими повинен був керуватися суд, а також Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, якою регламентовано порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, апелянт вказує на те, що порушено порядок і процедуру проведення відповідного огляду для визначення стану сп`яніння.

ОСОБА_1 зазначає, що з висновком працівників Управління патрульної поліції у м. Києві про перебування у стані алкогольного сп`яніння не згоден, оскільки він дійсно 11.08.2020 року о 23:25 год., керував автомобілем «Kia Sportage» по вул. Ревуцького, 2, у м. Києві, та був зупинений працівниками поліції за порушення правил здійснення розвороту. В ході спілкування та перевірки його документів, інший патрульний повідомив йому, що з автомобіля відчувається запах алкоголю та запропонував продути спеціальний технічний пристрій, для визначення стану сп`яніння. На що, апелянт заперечив, оскільки не вживав алкогольні напої, а тому спочатку відмовився від проходження огляду, однак в ході спілкування з інспекторами, останні почали погрожувати, що евакуюють автомобіль на штраф майданчик, у зв`язку з чим змушений був продути «Драгер», оскільки впевнений у своїй правоті та був тверезий.

Апелянт зазначає, що в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які документи, а саме сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, підтверджуючих законність використання патрульними, спеціального технічного пристрою «Драгер», що свідчить про їх відсутність та унеможливлює його використання та ставить під сумнів правильність вимірювання вказаного спеціального технічного приладу.

З огляду на викладене, як вважає апелянт, висновок щодо результатів його огляду на стан алкогольного сп`яніння, слід вважати недійсним, а протокол про адміністративне правопорушення, який складений на його підставі, не може бути належним доказом вчинення ним правопорушення.

З урахуванням цих та інших доводів, апелянт вважає, що Дарницьким районним судом не встановлено достатньо беззаперечних доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з чим, в його діях відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Синьоокого В.В., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення свідка ОСОБА_2 ; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення щодо нього підлягає поновленню, оскільки його було пропущено з поважних причин.

По-друге, незважаючи на висновок судді про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення; даними тесту № 3257, який було проведено за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якого рівень алкоголю в крові правопорушника складав 2,06 проміле; письмовими поясненнями вказаних свідків; даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; даними відеозапису з бодікамери працівника поліції, відтвореного в судовому засіданні, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено за порушення ПДР - проїзд на червоний сигнал світлофору, та в подальшому, у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, було запропоновано пройти відповідний огляд, на що останній погодився, суд апеляційної інстанції не може з ним погодитися, з огляду на таке.

Як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 117581 від 11 серпня 2020 року, який було складено щодо ОСОБА_1 сам по собі не може бути визнано належним та беззаперечним доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки під час складання цього протоколу не в повній мірі були дотримані вимоги законодавства, а огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушенням відомчих інструкцій.

Зокрема, як прямо передбачено п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі - Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Однак, незважаючи на те, що наведеними в оскаржуваній постанові доказами, в тому числі актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не спростовується той факт, що останній не погодився з результатами його огляду на місці зупинки транспортного засобу, оскільки вважав себе тверезим, поліцейським не було забезпечено проведення такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, як це передбачено ст. 266 КУпАП та наведеними вище вимогами Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735.

У зв`язку з цим, незалежно від результатів огляду, на які суддя послалась у своїй постанові, з посиланням на дані тесту № 3257, який було проведено за допомогою приладу «Драгер» та інші докази, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до приписів ст. 266 КУпАП, не може вважатися дійсним, оскільки він був проведений з порушенням вимог цієї статті.

При цьому, визнаючи огляд ОСОБА_1 , проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу недійсним, суд апеляційної інстанції, виходить не лише з доводів, наведених в апеляційній скарзі та пояснень ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, а й виходячи з перевірки належності та допустимості інших доказів, на підставі яких було зроблено висновок про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, незгода ОСОБА_1 з результатами огляду підтверджується не лише поясненнями останнього, а й відсутністю його підпису в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Більш того, допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 , у присутності якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не тільки підтвердив той факт, що ОСОБА_1 не висловлював своєї згоди з результатами його огляду, а й той факт, що поліцейський не пропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я.

До цього слід також додати і те, що за твердженнями ОСОБА_1 , які не були спростовані під час апеляційного розгляду, за результатами огляду, йому не було вручено примірник акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, так само як і роздруківки тесту приладу «Драгер» № 3257, що свідчить про недотримання поліцейським вимог п. 10 розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735.

Що ж стосується відеозапису з бодікамери працівника поліції, який, як зазначено в оскаржуваній постанові, було відтворено в судовому засіданні, то суд апеляційної інстанції не зміг цього зробити через те, що приєднаний до матеріалів справи про адміністративне правопорушення CD-диск, на якому міститься згаданий відеозапис, не відкривається за допомогою технічних засобів і не містить будь-яких даних про наявність в ньому інформації про відповідний відеозапис.

Наведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б дозволили зробити висновок про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а сам огляд на стан сп`яніння проведено з грубим порушенням порядку, встановленого діючим законодавством.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки висновки судді не ґрунтуються на доказах, отриманих у встановленому законом порядку та які не викликають сумнівів у своїй достовірності, а судовий розгляд, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, було проведено без повного, об`єктивного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та її вирішення у відповідності до вимог закону.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 процесуальнийстрок на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Коляденко П.Л.