Справа №950/141/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Чхайло О. В.
Номер провадження 33/816/271/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 серпня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ДРУЧЕНКО Т. В. на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 13.04.2021, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Друченко Т. В.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник ДРУЧЕНКО Т. В. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі відносно її підзахисного закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, оскільки ОСОБА_2 в стані наркотичного сп`яніння не перебував, долучені пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 абсолютно ідентичні, складені працівниками поліції і не перевірені судом, в судове засідання зазначені свідки не викликалися. Також свідки жодним чином не підтвердили факт керування т/з ОСОБА_2 з ознаками наркотичного сп`яніння. Працівниками поліції не було видано направлення ОСОБА_2 на проходження огляду, не забезпечено його доставку до медичного закладу, він не був відсторонений від керування т/з. Суд розглянув справу у відсутність сторони захисту, при цьому доказів повідомлення ОСОБА_2 та захисника в порядку ст. 277-2 КУпАП матеріали справи не містять. Одночасно ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки пропустив його з поважних причин, про винесення постанови дізнався 27.04.2021 від захисника, який лише того числа отримала постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Особисто постанова ним не отримана.

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 13.04.2021 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн, з позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Відповідно до постанови, 22.01.2021 о 22:58 год. в м. Лебедині по вул. Сумська, водій ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 21061 н. з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Друченко Т. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду та скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Рішення про накладення стягнення на ОСОБА_2 ухвалено суддею 13.04.2021, а апеляційна скарга подана 06.05.2021, враховуючи, що ОСОБА_2 та його захисник не були присутніми під час прийняття суддею рішення, зі змістом постанови ознайомився лише 27.04.2021, а 30.04.2021 шляхом поштового відправлення подав апеляційну скаргу, то строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 490728 від 22.01.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_2 керував т/з із ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на відповідний стан у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно яких 22.01.2021 в їх присутності ОСОБА_2 відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння;

- відеозаписами з портативних відео реєстраторів працівників поліції, згідно яких був виявлений рух автомобіля ВАЗ 21061 н. з. НОМЕР_1 з технічною несправністю, а саме без освітлення номерного знаку. Зупинивши цей т/з проблисковими маячками, працівники поліції підійшли до водія, яким виявився ОСОБА_2 . На пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі відмовився присутності двох свідків.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у своїх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому необхідно зауважити, що захистом не оскаржувався факт присутності двох свідків при відмові ОСОБА_2 проходити огляд на стан сп`яніння у встановлений законом спосіб.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині долучення пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є абсолютно ідентичними і які складені працівниками поліції, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вказані захисником обставини не можуть свідчити про безальтернативне і беззаперечне визнання цих доказів неналежними чи недопустимими, так як свідки власноруч завірили правильність наданих ними пояснень, а факт проведення огляду у присутності цих свідків об`єктивно підтверджується наведеними вище доказами, які не викликають у апеляційного суду сумнівів щодо їх достовірності. При цьому суперечності між письмовими поясненнями свідків щодо відмови ОСОБА_2 від отримання копії протоколу та надання пояснень в протоколі, жодним чином не впливають на доведеність його вини, так як свідки залучаються насамперед для проведення працівником поліції огляду на стан сп`яніння, у ході якого водій або проходить огляд у встановленому законом порядку, або відмовляється від цього. Саме така відмова ОСОБА_2 і зафіксована свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що не заперечувала сторона захисту, як не заперечувала і про присутність двох свідків на місці події.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у справі направлення водія на огляд для виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я та не забезпечено його доставку до медичного закладу, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно законодавства України про адміністративні правопорушення відповідне направлення видається працівником поліції уповноваженій особі закладу охорони здоров`я (яке залишається у цій установі), а не особі, яка керувала т/з із ознаками наркотичного сп`яніння, і лише за обставин, коли така особа має бажання проходити і проходить відповідний огляд. Коли особа, яка керує т/з не бажає проходити огляд у закладі охорони здоров`я, то направлення й не видається.

Той факт, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_2 після складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП від керування т/з може бути лише підставою для притягнення цих працівників до дисциплінарної відповідальності, у разі доведеності їх проступку, але не свідчить про порушення процедури огляду.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Таким чином, ОСОБА_2 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги про суд розглянув справу у його відсутність та у відсутність захисника, при цьому доказів повідомлення ОСОБА_2 та захисника в порядку ст. 277-2 КУпАП матеріали справи не містять, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 22.03.2021 ОСОБА_5 знайомилась з матеріалами справи.

25.03.2021 від захисника Друченко Т. В. надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи, яке було призначено до розгляду на 26.03.2021, а 26.03.2021 особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом скерування судової повістки на адресу місця її проживання, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення. Однак, з Укрпоршта до суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання», розгляд справи було відкладено на 13.04.2021. Про вказане судове засідання захисник Друченко Т. В. була повідомлена телефонограмою 26.03.2021, а 31.03.2021 на електронну адресу суду надійшло письмове клопотання захисника Друченко Т. В. про відкладення розгляду справи. Однак, до всіх своїх клопотань про відкладення, захисником не були надані підтверджуючи документи про неможливість прибути у судові засідання.

Таким чином, із вказаних документів убачається, що ОСОБА_2 та його захисник Друченко Т. В. належним чином повідомлялися про розгляд справи місцевим судом.

Апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 та його захисника Друченко Т. В., оскільки остання ознайомлювалася з матеріалами справи, приймала телефонограму і була обізнана про всі судові засідання. При цьому були досліджені всі письмові докази у справі.

Факт проведення судового засідання 13.04.2021 у відсутність ОСОБА_2 та його захисника Друченко Т. В. сам по собі не може свідчити про порушення його права на захист, так як протягом двох судових засідань він мав цілком достатньо часу та можливостей в повній мірі реалізувати надані йому права як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо). При цьому 22.03.2021 ОСОБА_2 підписав договір про надання правової допомоги з адвокатом Друченко Т. В., у якому особа доручила надання правової допомоги, уклавши з цією метою відповідну угоду, що у свою чергу узгоджується з позицією ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Будь-яких доказів того, що працівники поліції здійснювали який-небудь тиск/вплив на ОСОБА_2 з метою примушування його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння як і того, що він звертався з відповідними заявами чи скаргами з приводу неправомірних дій поліцейських матеріали справи не містять.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 252, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження постанови Лебединського районного суду Сумської області від 13.04.2021.

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 13.04.2021 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ДРУЧЕНКО Т. В. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов