КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/4082/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2021 року місто Київ

справа № 757/10209/21-п

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В.,

за участю:

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності Кучеренко Олени Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Доручено Печерському УП ГУНП у місті Києві взяти на профілактичний облік ОСОБА_1 та провести з ним профілактичну роботу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутності події та складу адміністративного правопорушення в його діях.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що доводи судді Печерського районного суду міста Києва, викладені в оскаржуваній постанові жодним чином не підтверджені фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановила наявність адміністративного правопорушення, його вину у його вчиненні та інші обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Вказував, що крім заяви ОСОБА_2 та протоколу про адміністративне правопорушення матеріали судової справи №757/10209/21-п більше нічого не містили, що свідчило б про вчинення ним вказаних вище незаконних дій по відношенню до його колишньої дружини.

Зазначав, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено у чому полягав психологічний характер скоєного насильства, не розкрито суті скоєного адміністративного правопорушення відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, не вказано які наслідки настали або могли б настати для ОСОБА_2 внаслідок вчинення ним таких дій, як і не зазначено, що була завдана матеріальна шкода. Також, взагалі не зазначено яка могла б бути чи була завдана шкода здоров'ю ОСОБА_2 .

Посилався на те, що протокол про адміністративне правопорушення не розкриває всіх ознак об'єктивної та суб`єктивної сторін даного правопорушення, зокрема, не конкретизовано, в чому саме полягало психічне насилля та яке саме місце вчинення порушення. Доказів того, що ним було завдано психічну шкоду ОСОБА_2 в матеріалах справи немає.

Також ОСОБА_1 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року.

Посилався на те, що оскаржувана постанова винесена 31 березня 2021 року, проте йому вона не була вручена ні наручно, ні за допомогою засобів поштового зв`язку, через її довготривале виготовлення та ним була отримана лише 02 серпня 2021, року що підтверджується відповідною розпискою про отримання.

Вказував, що у зв`язку із відсутністю в нього тексту вказаної постанови, він був позбавлений можливості належним чином скористатися правом на оскарження судового рішення, яке гарантоване йому Конституцією України та КУпАП.

Зазначав, що в зв`язку із відсутністю тексту судового рішення йому не були відомі мотиви та підстави з яких виходив суд при прийнятті рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, заслухавши пояснення захисника Кучеренко О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 31 березня 2021 року, а апеляційна скарга на неї подана 12 серпня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови суду першої інстанції в строк, передбачений на апеляційне оскарження ОСОБА_1 направлена не була, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 02 серпня 2021 року в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга була подана у десятиденний термін з моменту отримання постанови, а саме 12 серпня 2021 року.

Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров'ю іншого члена сім'ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18№359193 від 10 лютого 2021 року, 25 січня 2021 року о 17.00 год. за адресою: АДРЕСА_2 у ОСОБА_1 виник конфлікт зі своєю дружиною ОСОБА_2 під час якого ОСОБА_1 завдав психологічного насилля ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 від 25 січня 2021 року на основі яких складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18№359193 від 10 лютого 2021 року.

У поясненнях від 25 січня 2021 року ОСОБА_2 вказувала на те, що 25 січня 2021 року о 17.35 год. до неї прийшов колишній чоловік ОСОБА_1 поговорити. При спілкуванні останній почав себе агресивно поводити, ходив по квартирі, відкривав всі шафи і в коридорі дістав дорогий одяг та почав його рвати. Вказувала, що вона злякалася та закрилася в спальні, ОСОБА_1 забрав ключі від квартири та пішов. Зазначала, що ОСОБА_1 наніс фінансову шкоду, а саме пошкодив дві зимові шуби по ціні 78000 грн.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18№359193 від 10 лютого 2021 року зазначено, що матеріальну шкоду не заподіяно.

Згідно пояснень ОСОБА_1 від 10 лютого 2021 року, 25 січня 2021 року приблизно о 17.00 год. він приїхав до колишньої дружини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з дружиною конфлікту не мав, речі не пошкоджував, в квартирі перебував приблизно 25-30 хвилин, після чого покину вказану квартиру.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 також вказував на те, що він 25 січня 2021 року він прийшов до колишньої дружини, так як в них є спільна дитина, яка проживає з матір'ю.

Обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно дружини ОСОБА_2 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її фізичному або психічному здоров`ю.

При цьому, конфлікт, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров'ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов'язковою ознакою об'єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 25 січня 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.