Справа №: 705/2429/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 рокум.Христинівка

Суддя Христинівського районного суду Черкаської області Орендарчук М.П., при секретарі Карбівській Я.Є., прокурора Семеруня О.І., захисника Задояного Ю.В., Курасова Р.О., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від управління стратегічних розслідувань в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює державний кадастровий реєстратор відділу у Христинівському районі ГУ Держгеокадастра у Черкаській області, проживає АДРЕСА_1 , інвалід 2-гої групи.

за ч.1 ст.172-6 КупАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення №202/2021 від 27.05.2021 року, який складений оперуповноваженим УСР НПУ в Черкаській області вбачається, що ОСОБА_1 , будучи згідно з п. п. "в" п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у порушення вимог ч. 1 ст. 45, п. 5-1 розділу XIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про запобігання корупції", подав несвоєчасно щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави за 2020 рік, а саме лише 05.04.2021, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив суду, що фактично сформував декларацію 23.03.2021 року та думав, що він її подав, однак у цьому не впевнився, окрім того вказує на поважні причини несвоєчасного подання декларації з підстав того що у нього народилась дитина.

Прокурор на притягненні ОСОБА_1 до відповідальності наполягає, вважає підстави достатніми.

Дослідивши матеріали адміністративної справи стосовно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали свідчать про подію та склад адміністративного правопорушення, про осудність особи, яка вчинила протиправну дію, про вчинення дій особою не в стані крайньої необхідності.

На момент розгляду справи не закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП, оскільки відповідно до ч.4 ст.38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до положень ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. При цьому, відповідно до змісту ст.257 КУпАП, місце розгляду справи про адміністративне правопорушення визначається особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, яка після його складання, направляє матеріали справи до органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст.55,124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Під час судового розгляду суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст..62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При прийнятті по даній справі процесуального документу, суд відповідно до вимог ст..17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст..9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п.43).

Також суд при постановленні по адміністративній справі процесуального рішення приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає наступний склад адміністративного правопорушення: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже вчинення особою вищевказаного діяння є грубим порушенням та тягне за собою передбачену законом адміністративну відповідальність.

З аналізу приписів норм даної статті передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені цієї статті, вчинені особою, стосовно якої складено адміністративний протокол.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки він є осудною особою, вчинив правопорушення у віці, з якого може наставати адміністративна відповідальність, відноситься до осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Особа набуває статусу уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування державного службовця з моменту прийняття рішення про зарахування її на посаду уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від того, прийняла вона присягу чи ні, а також чи присвоєно їй ранг.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», які займають посади категорії «в» відноситься до службових осіб які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вих. N 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року звернуто увагу на те, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, ст.172-6 КУпАП містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема ч.ч.1 і 2 ст.45 3акону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст.172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Об`єктивна сторона адміністративного порушення включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння при вчиненні цього порушення завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів. Такі правила встановлені у законах та інших нормативно-правових актах.

Обстановка вчинення даного правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці, у випадку, в процесі несвоєчасного подання декларації.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 проявилася об`єтивна сторона адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, яка полягала в тому, що він маючи можливість подати декларацію у встановлені Законом строки, своєю бездіяльністю і після настання 00 год. 00 хв. 01.04.2021 року, як останньої дати подання декларації особи, діючи в обстановці, в якій мав можливість і повинен був подати декларацію до 01.04.2021 року, своїми активними діями несвоєчасно, без поважних причини, лише 05.04.2021 року, подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларацію особи за 2020 рік, призвівши до наслідків у вигляді порушення вимог п.в п.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суб`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

Умисел має місце тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Таким чином, прямий умисел характеризується трьома ознаками: 1) усвідомленням суспільної небезпеки діяння; 2) передбаченням суспільно небезпечних наслідків цього діяння; 3) бажанням настання передбачуваних наслідків.

Вольовий момент прямого умислу характеризується бажанням особи настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння. Під бажанням наслідків необхідно розуміти прагнення їх настання.

Зміст інтелектуального моменту умислу полягає в усвідомленні особою фактичної сторони вчинюваного, а також передбачені нею настання суспільно небезпечних наслідків своєї дії.

Усвідомлюючи фактичну сторону вчинюваного, суб`єкт усвідомлює й соціальне значення свого діяння, його характер і суспільну небезпеку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , вчинив дії (бездіяльність) умисно, оскільки йому достовірно було відомо про обов`язковість подання декларації в строки встановлені Законом, він усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків, і до закінчення граничного терміну подання декларації не подав, а подав несвоєчасно після закінчення строків подання, внаслідок чого своїми діями і бездіяльністю бажав настання таких наслідків.

Поважність причин неподання декларації ОСОБА_1 перед судом не доведена, покликання на народження дитини, не є поважною причиною, виходячи з наступного: - дитина у ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , декларація як чернетка із перевіркою повноти та достовірності зазначеної інформації у ній була сформована ОСОБА_1 24.03.2021 року, а подана 05.04.2021 року, тобто народження дитини ні яким чином не вплинула на вищевказані дії.

Судом встановлено, що Законом передбачено чотири типи декларацій суб`єкта декларування:

1) щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація;

2) декларація особи, яка припиняє діяльність - декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані відповідно до ст. 45 Закону. Днем припинення діяльності є останній день виконання суб`єктом декларування публічних функцій.

3) декларація особи, яка припинила діяльність - декларація, яка подається відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація. Відлік строку подачі декларації «після звільнення» починається з 00 годин 00 хвилин 01 січня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність;

4) декларація особи, яка претендує на зайняття посади - декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону та охоплює звітний період з 01 січня до 31 грудня включно, що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади, якщо інше не передбачено законодавством.

З адміністративних матеріалів вбачається, що стосовно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за те, що він несвоєчасно подав без поважних причин до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, чим порушив вимоги ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки декларація особи, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація;

Наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП підтверджується, враховуючи норми законодаства.

Згідно з ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів, в силу вимог ч.2 ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Факт правопорушення підтверджується матеріалами справи дослідженим в судовому засіданні.

Протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, який складають уповноважені на це посадові особи Національного агентства з питань запобігання корупції та Національної поліції, є одним із доказів, на основі якого суддя місцевого суду встановлює склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до ст.ст.34,35 КУпАП обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення або що обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст.ст.33-35 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який до адміністративної відповідальності притягується вперше, ступеня його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, відсутність підстав для застосування іншого адміністративного стягнення, ніж передбаченого санкцією даної статті, майнової шкоди не заподіяно.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Узагальнюючи вище зазначене, судом з`ясовано, що саме дане адміністративне правопорушення було вчинено, що саме ОСОБА_1 винен в його вчиненні, що саме він підлягає адміністративній відповідальності, по справі встановлено обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , майнової шкоди не заподіяно, підстав для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу немає.

За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про достовірність та достатність доказів для висновку, що ОСОБА_1 порушив ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки несвоєчасно без поважних причин не подав декларацію за 2020 рік, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП і про його винуватість, оскільки в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, у відповідності до положень ст.8 КУпАП, згідно з якими особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Зважаючи на вище вказане, суд вважає, що ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодаством порядку. Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.

Як зазначено у ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до ст.1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Оскільки суд прийшов до висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП із застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу, то з такої особи підлягає стягненню судовий збір у сумі 454,00 грн.

Що стосується судового збору то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення у проваджені по справі про адміністративне правопорушення, особою на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Однак ОСОБА_1 , є інвалідом 2-ої групи, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Керуючись ст.40-1,ч.1 ст.172-6, ст.ст.221,245,246,247,280,283,284 КУпАП, постановою пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією" № 13 від 25.05.1998 року, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно зі ст.307 КУпАП штраф ним має бути сплачений не пізніше ніж через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення адміністративного стягнення, а в разі оскарження такої постанови не пізніше ніж через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про накладення адміністративного стягнення буде надіслана для примусового виконання до органу Державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна.

У разі сплати штрафу у строки, передбачені ст. 307 КУпАП, копію платіжного документу необхідно подати до Христинівського районного суду Черкаської області.

З урахуванням ч.2 ст.308 КУпАП, у разі несплати штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, при примусовому виконанні цієї постанови органами державної виконавчої служби з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, що становить становить 1700 гривень 00 копійок.

ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнити.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду черезсуд першої інстанції протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя М. П. Орендарчук