Справа №585/2921/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 33/816/169/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання Могиленець А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 585/2921/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.02.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, оскільки в порушення вимог ст. 266 КУпАП працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння одразу у медичному закладі м. Конотоп, незважаючи при цьому на його прохання пройти огляд на стан сп`яніння у найближчій медичній установі с. Хмелів Роменського району, де мається лабораторія, на що йому було відмовлено. При свідках йому не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з, а свідок ОСОБА_4 не був присутнім при даній події. Свідок ОСОБА_5 не відчував від нього запаху алкоголю. Письмові пояснення свідків записані шаблонно, ідентичним почерком та не відповідають дійсним обставинам справи, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами. Ніяких документів йому не зачитували, права не роз`яснювали, докази до матеріалів справи долучені не були, відеозапис події не здійснювався. Крім того, зазначив, що у протоколі маються очевидні виправлення його прізвища. Суддя поза межами судового процесу, за відсутності відповідного клопотання будь-кого з учасників провадження, самостійно взяв на себе функції обвинувачення та витребував з власної ініціативи з Конотопського ВП ГУНП в Сумській області відео докази, чим допустив порушення гарантованого права на справедливий суд.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.02.2021 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 10.11.2020 о 13:20 на а/д Конотоп-Пекарі водій ОСОБА_3 керував т/з ВАЗ-21011 д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 245 цього Кодексу завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 490170 від 10.11.2020, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 керував т/з із явними ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 10.11.2020, згідно яких водій ОСОБА_3 у їх присутності відмовився пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, також відмовився від підпису та дачі пояснень;

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час апеляційного розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, неодноразово викликалися в судове засідання суду апеляційної інстанції та, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються в судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому сам ОСОБА_3 не заперечував наявність двох свідків на місці події і факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, заперечуючи лише те, що йому не запропонували пройти огляд на місці та у найближчому медичному закладі.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є недопустимими доказами через їх зміст і автора виготовлення, так як вказані свідки власноруч завірили правильність наданих ними пояснень, викладених працівником поліції, а факт проведення огляду у присутності цих свідків об`єктивно підтверджується у тому числі і показаннями самого ОСОБА_3 , які не викликають у апеляційного суду сумнівів щодо їх достовірності. При цьому суперечності між письмовими поясненнями свідків щодо відмови ОСОБА_3 від отримання копії протоколу та надання пояснень в протоколі, жодним чином не впливають на доведеність його вини, так як свідки залучаються насамперед для забезпечення проведення працівником поліції огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з, у ході якого водій або проходить огляд у встановленому законом порядку, або відмовляється від цього, що і повинні засвідчити запрошені особи. Саме така відмова ОСОБА_3 і зафіксована свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 , будучи допитаним в судах першої та апеляційної інстанціях, хоча і не визнав свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, але при цьому і не заперечував своєї відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння, мотивуючи це тим, що до м. Конотоп Сумської області відстань становить близько 50 км. При цьому поліцейські відмовилися доставити його до найближчої медичної установи (закладу охорони здоров`я) в с. Хмелів Роменського району Сумської області, де мається лабораторія. Також заперечив, що перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_3 не заперечував і факт керування ним т/з.

Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейським викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому підставою для висунення водію вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння на підставі п. 2.5 ПДР є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак сп`яніння, перелік яких визначений у п. 4 розділу І Інструкції, які у свою чергу були виявлені працівниками поліції при спілкування з ОСОБА_3 .

За вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові судді обставин т/з ВАЗ-21011 д/н НОМЕР_1 керував саме водій ОСОБА_3 , а не будь-яка інша особа, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відсутності доказів керування ним т/з є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На переконання апеляційного суду, ураховуючи положення національного законодавства України про адміністративні правопорушення та норм міжнародного права, для встановлення факту керування т/з певною особою не має значення, чи був т/з зупинений безпосередньо працівниками поліції під час виконання ними своїх посадових обов`язків, чи особу водія виявлено згодом, після проведення певних розшукових чи інших заходів, оскільки кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, а «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

Адміністративна відповідальність особи, яка керує т/з, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а згідно вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова у п. 2.5 ПДР, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, зареєстрована в МЮ за № 1408/27853 від 10.11.2015), п. 6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ від 09.11.2015, зареєстрована в МЮ за № 1413/27858 від 11.11.2015) і п. 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої процедури огляд водія на стан сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку), а тому апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги про порушення працівниками поліції установленого порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки підстави, за яких огляд на стан сп`яніння може бути недійсним чітко визначені у законі і не узгоджуються з позицією ОСОБА_3 , а лікар повинен мати відповідну професійну підготовку. При перелік закладів, які можуть проводити огляд водіїв на стан сп`яніння, затверджується відповідним органом влади і медична установа в с. Хмелів Роменського району Сумської області до цих закладів охорони здоров`я не відноситься.

Зазначені вище положення законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду чітко передбачають межі повноважень службових осіб, які здійснюють такий огляд.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про наявність виправлень його прізвища у протоколі, що тягне за собою визнання протоколу недопустимим доказом, задоволенню не підлягають, оскільки прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чітко зазначене в протоколі, хоч і має дійсно певні сліди виправлення, проте є зрозумілим і не викликає сумніву щодо суб`єкту правопорушення та належності особі, відносно якої складений вказаний вище протокол. При цьому зазначення у протоколі виправленого прізвища, не призводить автоматично до визнання цього процесуального документу недійсним або ж недостовірним чи недопустимим доказом внаслідок істотного порушення прав та законних інтересів ОСОБА_3 , оскільки останній є фігурантом описаних вище подій, приймав безпосередню участь у судовому засіданні, де мав можливість реалізувати повною мірою свої конституційні права, у тому числі право на захист і доступ до суду.

Не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння не на місці зупинки т/з, а в приміщенні відділення поліції, так як з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП ця обставина суттєво не впливає на встановлення обставин вчинення правопорушення і визнання протоколу неналежним чи недопустимим доказом. Зокрема, зазначена обставина не спотворює змісту протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої процесуальний документ є недійсним, а докази недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод ОСОБА_3 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими. При цьому дотримані всі суттєві моменти проведення процедури огляду на стан сп`яніння, зокрема присутність двох свідків, пропозиція проведення огляду спочатку поліцейським з використанням спеціального технічного засобу, а після відмови в закладі охорони здоров`я.

Будь-яких доказів того, що працівники поліції здійснювали який-небудь тиск/вплив на ОСОБА_3 з метою примушування його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому останній не звертався до компетентних органів з відповідними заявами чи скаргами з приводу неправомірних дій поліцейських.

Імперативної вимоги закону щодо обов`язкової наявності в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції не встановлено, а тому суд обґрунтовано прийняв рішення на підставі зібраних і наявних у справі доказів.

Твердження ОСОБА_3 про те, що поліцейські ніяких документів йому не зачитували, права не роз`яснювали, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. При цьому усі законні права та обов`язки були роз`яснені ОСОБА_3 суді.

Працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.02.2021 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов