Провадження № 3в/760/290/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Агафонов С.А., за участю прокурора Сеник В.Г., адвоката Костюка І.І., розглянувши заяву адвоката Костюка І.І. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2019, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2019 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. На момент подання даної заяви постанова набрала законної сили, виконавче провадження завершене.

Подаючи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2019, заявник зазначає, що 19 травня 2021 р. Окружним адміністративним судом м. Києва встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 умислу щодо внесення недостовірних даних до декларації за 2017 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України. КУпАП нормативно не врегульовано порядок перегляду рішень суду за нововиявленими обставинами.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Таким чином, перегляд рішень у справах про адміністративні правопорушення може бути здійснено за аналогією закону відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Подаючи заяву про перегляд постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2019 за нововиявленими обставинами, заявник зазначає, що 26.05.2015 р. ОСОБА_1 видала довіреність своєму брату - ОСОБА_2 на право розпорядження автомобілем Toyota RAV4. 05.09.2017 р. представник ОСОБА_2 продав зазначений автомобіль.

Автомобіль, який представник ОСОБА_1 продав, належав їй на праві власності, а отже, кошти виручені від його продажу, також перейшли у власність останньої в момент укладення договору купівлі-продажу. Саме в цей момент ОСОБА_1 отримала дохід, який підлягає декларуванню. Суддя встановив, що ОСОБА_1 мала умисел на несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Дані висновки були зроблені судом на підставі протоколу НАЗК від 30.11.2018 р., який складено за результатами здійснення контролю за своєчасністю подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Протокол НАЗК було складено в рамках проведення повної перевірки декларації ОСОБА_1 за 2017 р.

Проте, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва визнано протиправним та скасовано рішення НАЗК №1339 від 11.05.2019 р.

Судом встановлено юридичний факт відсутності в діях ОСОБА_1 умислу щодо внесення недостовірних даних до декларації за 2017 р.

Вважаючи встановлення факту відсутності умислу на внесення недостовірних відомостей до декларації за 2017 р. нововиявленою обставиною, заявник просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2019 р. у справі №760/31723/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі № 760/31723/18 відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Прокурор під час судового розгляду із думкою заявника не погодилася, вказала, що законні підстави для перегляду рішення судді Солом`янського районного суду м. Києва 08.02.2019 відсутні. Вважає, що рішення прийняте відповідно до вимог законодавства і перегляду не підлягає.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суддя прийшов до висновків, які мотивує наступним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Конституції України підозрюваному, обвинуваченому і підсудному гарантується право на захист. Однією із найефективніших форм правового захисту прав громадянина є судовий захист. Право на захист у судовому порядку є конституційним і не вимагає додаткового закріплення в інших нормативно-правових актах.

Так, стаття 55 Конституції України містить норму, що встановлює право кожного: звертатися до суду для оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна та будь-якими, незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних

Відповідно до ст. 2 КУпАП зазначено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Право на перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами належно не врегульовано Кодексом України про адміністративні правопорушення, як і не передбачено положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення прямої заборони перегляду постанов за нововиявленими обставинами.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Суддя, виходячи із правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов також поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження і на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість апеляційному суду застосувати аналогію закону при перегляді постанови судді суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема положення КПК, які регламентують відповідні правовідносини, так як КУпАП не передбачає порядку і процедури перегляду справ за нововиявленими обставинами, хоча згідно міжнародних норм права це є невід`ємним правом особи (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Так, як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України», провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги норми прямої дії Конституції України, положення національного законодавства, а також міжнародно-правові договори та рішення Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, суддя приходить до висновку, що реалізація права на судовий захист, шляхом подання заяви про перегляд рішення у даній справі підлягає регулюванню за аналогією закону.

Оскільки, провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають перегляд рішення за нововиявленими обставинами та містять перелік даних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 461 КПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Відповідно до ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за виключними або нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за виключними або нововиявленими обставинами без задоволення.

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2019 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. Київський апеляційний суд не знайшов підстав для зміни або скасування даного рішення. На момент подання даної заяви постанова набрала законної сили, виконавче провадження завершене.

Під час судового розгляду встановлено, і прямо зазначено в даній постанові, що діяння ОСОБА_1 правильно кваліфіковане за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а її вина у формі умислу повністю встановлена під час судового розгляду, оскільки вона несвоєчасно подала повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування.

Факт наявності чи відсутності умислу ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення встановлювався під час судового розгляду по суті шляхом всебічного, повного та об`єктивного дослідження наявних в справі доказів, показань свідка та порушниці. Як зазначено вище, вина у формі умислу повністю встановлена під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Даний факт був підтверджений і під час перегляду постанови судді Солом`янського районного суду в Київському апеляційному суді. Так, в своєму рішенні від 25 березня 2019 р. суддя даного суду зазначила: «Однак, ОСОБА_1 , яка стверджує, що має юридичну освіту, та якій під власний підпис доведено вимоги ЗУ «Про запобігання корупції», умисно порушила порядок, передбачений ч.2 ст.52 Закону, і в десятиденний строк з моменту отримання доходу письмово не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, хоча мала можливість своєчасно це зробити, оскільки перешкод для того не мала і на такі перешкоди не посилаються апелянти».

З аналізу прийнятого рішення суддею Солом`янського районного суду м. Києва 08.02.2019 р. не випливає, що при встановленні вини порушниці, суддя керувався рішенням НАЗК №1339 від 11.05.2019 р. Як зазначено в самому рішенні, що крім даних протоколу, показань ОСОБА_1 та свідка, суддя керувався доказами, що були досліджені в судовому засіданні, це, зокрема:

-Копія особової картки;

-Копії документів, на підставі яких в територіальному сервісному центрі № 3246 РСЦ МВС в Київській області 05.09.2017 проводилася реєстрація автомобіля «Toyota RAV4», в яких зокрема наявний договір купівлі-продажу від 5.09.2017, укладений між ОСОБА_1 (в особі ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 ;

-Копія акту прийому-передачі грошових коштів в сумі 300000,00грн. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, рішення судді прийняте не на підставі рішення НАЗК, а на підставі першоджерел - досліджених під час судового розгляду доказів. Виходячи із зазначеного, скасування рішення НАЗК жодним чином не може вплинути на обґрунтованість рішення, винесеного суддею Солом`янського районного суду м. Києва.

Крім того, оскільки всі обставини виникнення та реалізації умислу ОСОБА_1 вже досліджувалися при прийнятті рішення суддею суду першої інстанції і при перевірці цього рішення - суддею апеляційної інстанції, всі вони були відомі під час прийняття рішень, а тому не можуть вважатися нововиявленими.

З аналізу змісту рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2021 р. також не випливає однозначного висновку про відсутність умислу ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172- Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позов задоволено з мотивів недоведеності відповідачем умислу позивача щодо внесення недостовірних даних до декларації за 2017 р. Недоведеність умислу не є доказом його відсутності.

Таким чином, всі обставини виникнення та реалізації умислу ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення ґрунтовно досліджувалися при прийнятті рішення суддею Солом`янського районного суду м. Києва і при перевірці цього рішення суддею Київського апеляційного суду, відповідно, були відомі даним судовим інстанціям, а тому не можуть вважатися нововиявленими.

В рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2021 р. будь-яких обставин, що були невідомі під час судового розгляду в районному суді та перегляду судового рішення в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України, нововиявленими обставинами визнаються: інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як зазначено вище, будь-які такі обставини відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади.

На даний час постанова постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2019 р. набрала законної сили та вже виконана.

На момент ухвалення рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2021 р. адміністративно-процесуальні відносини у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вже припинилися. А це означає, що дія рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2021 р. не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 (заява № 3236/03), жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

На підставі вищевикладеного, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви адвоката Костюка І.І. в інтересах ОСОБА_1 про скасування за нововиявленими обставинами постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2019, якою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення в сумі 1700,00 грн., та прийняття нової постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Агафонов С.А.