Справа № 297/1199/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., у відсутності особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мензака Ю.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/805/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 03. 07. 2019.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №048605 від 09. 06. 2019 та постанови судді від 03. 07. 2019 вбачається, що 09. 06. 2019 приблизно о 22 год. 30 хв., ОСОБА_1 по вул. Гагаріна в с. В. Бийгань Берегівського району, керував автомобілем ВАЗ 21061, д/н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим самим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 03. 07. 2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог вказує про незаконність постанови суду першої інстанції та проведений розгляд без належного з`ясування фактичних обставин справи, в тому числі у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, що не відповідає вимогам ст. 268 КУпАП та позбавило його права на захист. Вказує на те, що жодних порушень правил дорожнього руху у 2019 році не вчиняв, про існування відносно нього протоколу не знав та весь 2019 рік аж до його вилучення 27. 03. 2020 користувався своїм посвідченням водія, що свідчить про те, що його не позбавляли права керування транспортним засобом. Також зазначає про невідповідність протоколу про

-2-

адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема, у ньому відсутня інформація щодо належного встановлення даних про його особу, оскільки зазначені у протоколі серії і номер паспорту, не підтверджують належність цього документа саме йому, також не зазначено про вилучення посвідчення водія , не вказано даних самого посвідчення водія. Окрім того, вказує на те, що у протоколі не зазначено об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують його вину у вчиненні цього правопорушення, зокрема, пояснення свідків, дані відеофіксації тощо. Одночасно ОСОБА_1 порушує питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що розгляд справи проведено за його відсутності, а про наявність оскаржуваної постанови від 03. 07. 2019 він дізнався випадково 03. 08. 2020 через свого захисника в рамках іншої запровадженої відносно нього справи.

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мензак Ю.Ю. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мензака Ю.Ю., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи, а копія оскаржуваної постанови суду йому направлена з порушенням строку, передбаченого ст. 285 КУпАП. Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09. 11. 2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 09. 06. 2019 приблизно о 22 год. 30 хв. по вул. Гагаріна в с. В. Бийгань Берегівського району, керував автомобілем ВАЗ 21061, д/н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння - нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №048605 від 09. 06. 2019, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; у ньому зазначено дані свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які засвідчили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння.

-4-

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

З установлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та не використав надане йому право на проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п.1.2. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого правопорушник відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що поліцейський інспектор СРПП №2 Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області Повх Р.І. був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 і, що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09. 11. 2015 №1452/735.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а призначене йому адміністративне стягнення таким, яке відповідає санкції вищевказаної статті - як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, і є справедливим.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт невідповідності протоколу вимогам ст. 256 КУпАП та відсутності у ньому об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються фактичними обставинами справи та наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, апеляційний суд враховує те, що як вбачається зі змісту протоколу, в такому містяться всі необхідні відомості, які передбачені ст. 256 КУпАП, що свідчить про відповідність даного протоколу вимогам цієї норми права, а наявні в матеріалах справи докази, свідчать про дотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09. 11. 2015 № 1452/735.

-5-

Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи пояснень та інших доказів даних відеофіксації, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також не свідчать про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 цього Кодексу. При цьому, апеляційний суд враховує те, що інспектором поліції як свідків відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, були залучені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і дані про них зазначені у протоколі, що в свою чергу свідчить про те, що відібрання інспектором поліції в даних свідків яких-небудь додаткових пояснень не є необхідним.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимог ст. 268 КУпАП суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 без наявності даних щодо його належного сповіщення про час і місце розгляду справи щодо нього, апеляційний суд вважає також такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції викладених у судовому рішенні та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що факт розгляду справи без участі правопорушника не являється підставою для скасування чи зміни судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, а факт розгляду справи без участі ОСОБА_1 враховано апеляційним судом як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що апелянтом не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 03. 07. 2019.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 03. 07. 2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя