Справа № 748/1525/21 Головуючий у 1 інстанції Олещенко В. І.
Провадження № 33/4823/410/21
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Салая Г.А.,

за участі особи, що притягується до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працюючий водієм на Чернігівському молокозаводі, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням стягнення, на підставі ст. 36 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 454 грн.

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 19 червня 2021 року о 09 год. 35 хв., на 29 км а/д Чернігів-Пакуль-Славутич, керував автомобілем марки «ГАЗ-3302», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками сп`яніння ( почервоніння очей, розширені зіниці очей), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 19 червня 2021 року о 09 год. 35 хв., ОСОБА_1 на 29 км а/д Чернігів-Пакуль-Славутич, керував автомобілем марки «ГАЗ-3302», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожню обстановку, в результаті чого не впорався з керуванням та з`їхав у кювет та перекинувся, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Враховуючи те, що дані адміністративні справи стосуються однієї особи, справи були об`єднані в одне провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не оспорюючи вини в притягненні його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, просить скасувати постанову в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження по справі в цій частині.

На підтвердження своїх вимог вказує, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи формально, оскільки належним чином не мотивував його допустимими доказами по справі. Так, зазначає що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, оскільки не взяв до уваги його пояснень, натомість прийняв до уваги при винесенні рішення пояснення працівників поліції, в зв`язку з чим призначив йому надто суворе покарання у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відмовити у задоволенні апеляцій1ної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 Кодекс України про адміністративні правопорушення апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, постанова Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, самим порушником не оскаржується, а тому підстав вважати її незаконною або необґрунтованою немає.

У статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до вимог ст. ст. 245 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З урахуванням наявних у справі доказів, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП є правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи, і такі висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні даних правопорушень, ґрунтуються на сукупності достатніх, належних та допустимих доказів.

Незважаючи на невизнання ним своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується наявним в матеріалах справи доказами.

Даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №025121 від 19 червня 2021 року, який є офіційним документом, що засвідчує факт вчинення правопорушення, та в якому містяться пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, в графі «пояснення», про те, що він з протоколом згоден, чим засвідчив відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, та скріпив своїм власноручним підписом (а.с.3).

Відомостями направлення на огляд водія транспортного засобу до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 4).

Інформацією з відеозапису нагрудної камери поліцейського, дослідженого судом апеляційної інстанції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в добровільному порядку на пропозицію працівників поліції пройти огляд у медичній установі на стан наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - відмовився (а.с. 8).

Вищевказаним доказам суд надав правильну оцінку та вірно встановив фактичні обставини справи щодо порушення ОСОБА_1 норми, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висловлюючи прохання про скасування постанови суду, ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі акцентував увагу суду на тому, що дані протоколу не відповідають дійсним обставинам справи та при цьому, судом першої інстанції не були прийняті до уваги як докази по справі його пояснення.

Однак з такими твердженнями суд апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №025121 від 19 червня 2021 року, у графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 зазначив, що з протоколом згоден, тобто погодився з тими даними, які були внесені до нього, а саме з інкримінуємим йому порушенням п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову водія на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що засвідчив своїм власноручним підписом, чим також висловив своє погодження з даними, внесеними до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому не знайшли свого обґрунтованого підтвердження доводи апелянта з приводу неврахування судом першої інстанції при винесенні ним рішення наданих ним пояснень, оскільки з мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що судом були викладені пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, згідно яких він продув прилад «Драгер» на місці, а від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився.

Таким чином, порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це просив апелянт у своїй апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не було встановлено.

Викладена позиція ОСОБА_1 , щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Жодних інших вагомих доказів на спростування своєї вини ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції надано не було. Таким чином, порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це зазначено в апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не було встановлено.

Суд першої інстанції накладаючи стягнення на ОСОБА_1 вірно врахував вищевказану норму ч. 2 ст. 36 КУпАП, відповідно до якої вказано, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення стягнення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як за дане правопорушення передбачено більш суворе стягнення.

При цьому, адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції статті, за яке передбачене більш суворе стягнення, а саме ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124,ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяГ. А. Cалай