Справа № 303/2268/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

30.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, водія ФОП « ОСОБА_2 »,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири ) гривні.

Зі змісту постанови убачається, що 16 березня 2021 року, о 08 год 00 хв, на автодорозі Київ-Чоп 774 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz SPRINTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював нерегулярні пасажирські перевезення за маршрутом «Чоп-Львів» в кількості 6 пасажирів (включаючи водія), чим порушив вимоги п. 3-5 п. п. 11 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції та обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, вважає їх безпідставними. Зазначає, що вини у його діях немає, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не були з`ясовані та доведені всі обставини, які можуть свідчити про ознаки вказаного правопорушення, до того ж, при оформленні протоколу не дотримано вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, а саме: відсутні відомості про свідків події (пасажирів, які перебували у транспортному засобі), від останніх не відібрано жодних пояснень з приводу вказаної події. При цьому, апелянт вважає, що диспозиція статті 44-3 КУпАП не визначає конкретних правил карантину, за порушення яких настає відповідальність, проте такі правила встановлюються відповідними актами законодавства. ОСОБА_1 стверджує, що поліцейському, який зупинив, а відтак оформляв матеріали адміністративного правопорушення було неодноразово наголошено, що водій ОСОБА_1 не є перевізником, Закарпатську область проїжджає транзитом, оскільки їде з митного посту «Тиса» до м. Рівне. Це підтвердили й особи, які знаходились у салоні автомобіля Однак, ані пояснення водія, ані пояснення пасажирів працівник поліції до уваги не взяв. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що місцевим судом залишено поза увагою той факт, що раніше до адміністративної відповідальності водій не притягувався, на його утриманні перебувають неповнолітні діти, і жодних негативних наслідків від його дій не настало. Отже, на думку апелянта, вчинене правопорушення можна вважати малозначним. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від нього 30.08.2021 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом інспектора поліції, фотоматеріалами з місця вчинення адміністративного правопорушення, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП (у редакції Закону № 530- 1Х від 17.03.2020 ) передбачена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими законодавчими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ГР №177592 від 16.03.2021 підтверджено, що 16 березня 2021 року, о 08 год 00 хв, на автодорозі Київ-Чоп 774 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz SPRINTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював нерегулярні пасажирські перевезення за маршрутом «Чоп-Львів» в кількості 6 пасажирів (включаючи водія), чим порушив вимоги п. 3-5 п. п. 11 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020.

З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення у присутності понятих: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 1).

Рапортом інспектора ВБДР УПП в Закарпатській області ДПП лейтенанта поліції Ільницького В. підтверджується, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення мали місце 16.03.2021 на автодорозі М-06 «Київ - Чоп» 774 км. З рапорту також убачається, що поліцейськими було здійснено зупинку автомобіля марки «Mercedes-Benz SPRINTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . За результатами перевірки працівники поліції встановили, що водій здійснював нерегулярні пасажирські перевезення за маршрутом «Чоп-Львів». Відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, від отримання його копії та від надання будь-яких пояснень останній відмовився у присутності двох понятих.

З наявних у матеріалах справи фотокарток убачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль марки «Mercedes-Benz SPRINTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , всередині якого перебувало 6 (шестеро) осіб включно з водієм.

Між тим, з апеляційної скарги, яку подав ОСОБА_1 , не вбачається, що ОСОБА_1 оспорюється факт зупинки керованого ним транспортного засобу та перевезення пасажирів.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог п. 3-5 п. п. 11 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що лейтенант поліції Ільницький В. О. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано і на такі не посилається апелянт в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що представник поліції, виконуючи свої функціональні обов`язки, діяв у межах наданих йому повноважень.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вини у його діях немає, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не були з`ясовані та доведені всі обставини, які можуть свідчити про ознаки вказаного правопорушення, - апеляційний суд вважає такими, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 3-5 п. п. 11 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують фактвчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. При цьому, суд враховує те, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 не додано жодних доказів, які свідчать про його невинуватість. Окрім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не посилається на те, які саме обставини справи були з`ясовані не повно.

Як такі, що не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги відносно того, що при оформленні протоколу поліцейським не дотримано вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (далі - Інструкція), а саме: відсутні відомості про свідків події (пасажирів, які перебували у транспортному засобі), від останніх не відібрано жодних пояснень. Відхиляючи доводи в цій частині апеляційним судом не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП та приписам Інструкції. Інструкцією передбачено, що у разі відмови особи, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, від надання пояснень за суттю вчиненого правопорушення, уповноважена посадова особа вносить до нього відповідний запис. У разі наявності свідків протокол може бути підписаний також цими особами. Зі змісту протоколу убачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу та від надання будь-яких пояснень з приводу вказаної події. Цей факт засвідчили своїми підписами свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 1).

Доводи апелянта про те, що диспозиція статті 44-3 КУпАП не визначає конкретних правил карантину, за порушення яких настає відповідальність, апеляційний суд до уваги не бере з огляду на наступне.

Диспозиція ч. 1 ст. 44-3КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та скасовується Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його скасування негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Так, Постановою КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що на території регіонів, на яких установлений "червоний" рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів внесено заборону на здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у межах відповідних регіонів, крім транзитних перевезень та перевезень, у тому числі легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування дітей віком до 14 років.

Відповідно до Рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 06 березня 2021 року, з 00 год 00 хв 8 березня 2021 на території Закарпатської області встановлено «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19. Отже, станом на день вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме 16 березня 2021 року, у Закарпатській області діяли обмежувальні протиепідемічні заходи, передбачені для "червоного" рівня епідемічної небезпеки.

Такими, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є доводи апелянта про те, що поліцейський не взяв до уваги пояснення водія ОСОБА_1 про те, що останній не є перевізником, а Закарпатську область проїжджає транзитом, оскільки їде з митного посту «Тиса» до м. Рівне. Апеляційний суд відхиляє ці доводи з огляду на те, що вони не підтверджені жодними доказами ані у суді першої інстанції, їх апелянтом не додано і до апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини вчиненого ОСОБА_1 діяння, характер вчиненого правопорушення, і застосував щодо ОСОБА_1 вид та розмір стягнення, яке передбачено санкцією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик та допит свідків, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан