Справа № 214/3697/21
3/214/1513/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 вересня 2021 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Прасолов В.М.

за участю прокурора - Стороженко О.І.

за участю захисника Стригунової Г.І.

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Мічурінське Тамбовської області РФ, громадянки України, ФОП, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до абзацу 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. ОСОБА_1 , будучи депутатом Дніпропетровської обласної ради, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону, несвоєчасно подала щорічну декларацію за 2019 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за наступних обставин. Згідно протоколу першої сесії сьомого скликання Дніпропетровської обласної ради від 16 грудня 2015 року набула повноважень депутата Дніпропетровської обласної ради та визнано повноваження ОСОБА_1 . Відповідно до п.п. б п.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» депутатів місцевих рад віднесено до суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного закону. Таким чином, ОСОБА_1 , будучи депутатом Дніпропетровської обласної ради, згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та суб`єктом декларування відповідно до ст. 1 Закону. Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Подання декларацій здійснюється згідно з Законом України «Про запобігання корупції» шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Згідно з приміткою до ст. 50 Закону до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, не віднесено депутатів місцевих рад. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)" встановлено, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня. Таким чином ОСОБА_1 , будучи депутатом Дніпропетровської обласної ради, набула обов`язку електронного декларування з 1 січня 2017 року, декларацію за 2019 рік зобов`язана була подати до 1 червня 2019 року. ОСОБА_1 , не приділивши належної уваги виконанню цього обов`язку, забувши про його виконання, тобто внаслідок недбалості, не подала її до 1 червня 2020 року, а подала 6 липня 2020 року. Таким чином ОСОБА_1 в силу недбалості не передбачала можливості порушення вимог щодо строків подання декларації, хоч повинна була і могла їх передбачити. Таким чином ОСОБА_1 , будучи депутатом Дніпропетровської обласної ради, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» без поважних причин, несвоєчасно, тобто поза межами терміну подачі щорічної декларації за 2019 рік, подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2019 рік. Вказаними діями ОСОБА_1 , вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнала, що подала декларацію з порушенням встановленого строку. При цьому пояснила, що є дуже зайнятою особою, а тому вирішила подати декларацію в останній відведений для цього день, але в неї щось не виходило, неправильно заповнювала деякі графи. Тому після 24 години завершила ці намагання, за допомогою до НАЗК не зверталася. Потім в липні 2020 року їй зателефонувала якась особа з приводу неподачі декларації і вона подала цю декларацію. До 1 червня 2020 року на стаціонарному лікуванні не перебувала. Протокол про вчинення адміністративного правопорушення отримала 3 червня 2021 року, повідомлення (а.с.40) не отримувала. Далі, змінивши пояснення, зазначила, що пояснюючи про те, що намагалася подати декларацію в останній день травня 2020 року, була впевнена в цьому, але під час судового розгляду переконалася, що ці дії вчиняла 19 червня 2020 року. 19 червня 2020 року вона отримала ключ з цифровим підписом в «Приватбанк», так як іншими, наявними в неї ключами, не мала змоги підписати декларацію. Розуміє свою помилку, але не мала наміру ухилитися від подачі декларації. Далі уточнила, що не подала декларацію тому, що перебувала в депресивному стані та забула про свій обов`язок щодо подачі декларації. З приводу депресивного стану не лікувалася.

В судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1-7), сертифікат (а.с.14), витяг з протоколу (а.с.19), повідомлення з центру медичної допомоги (а.с.23), протокол (а.с.25-31), довідка (а.с.32), результати пошуку (а.с.33), декларація (а.с.34-39), інформація про дзвінки (а.с.79-83), інформація про послідовність дій (а.с.93-96).

Відповідно до ст.252 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, приходжу до наступних висновків.

Пояснення ОСОБА_1 , протокол (а.с.1-7), результати пошуку (а.с.33), декларацію (а.с.34-39), інформацію ( а.с. 79-83), інформацію (а.с.93-96), вважаю належними доказами, так як вони стосуються предмету доказування по даній справі, а саме подання декларації.

Сертифікат (а.с.14), довідку (а.с.32), вважаю належними доказами, так як вони стосуються наявності у ОСОБА_1 ключа для подання декларації.

Протоколи (а.с.19, 25-31) вважаю належним доказами, так як вони стосуються набрання та закінчення у Туровської ІЛ. повноважень депутата Дніпропетровської обласної ради.

Повідомлення (а.с.23) вважаю належним доказом, так як воно стосується звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою.

Зазначені докази вважаю допустимими, так як вони отримані без порушення закону.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1-7), сертифікат (а.с.14), витяг з протоколу (а.с.19), повідомлення з центру медичної допомоги (а.с.23), протокол (а.с.25-31), довідку (а.с.32), результати пошуку (а.с.33), декларацію (а.с.34-39), інформацію про дзвінки (а.с.79-83), інформація про послідовність дій (а.с.93-96), вважаю достовірними доказами.

Пояснення ОСОБА_1 в частині несвоєчасного подання нею декларації, вважаю достовірними. Її пояснення в тій частині, що вона намагалася подати декларацію 19 червня 2020 року узгоджуються з інформацією про послідовність дій (а.с.93-96), а тому є достовірними. Пояснення ОСОБА_1 про те, що вона намагалася подати декларацію 31 травня 2020 року, вважаю недостовірними, так як вони спростовуються інформацією (а.с.93-96). Її пояснення про те, що не подала декларацію внаслідок того, що забула про цей обов`язок, знаходжу достовірними. Її пояснення про те, що перебувала в стані депресії, вважаю недостовірними, так як вони не підтверджені медичними документами.

Отже на підставі сукупності доказів, які визнані належними, допустимими та достовірними, вважаю, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 подала декларацію з порушенням встановленого законом строку внаслідок того, що забула про цей обов`язок, поважних причин для цього не існувало.

Обговорюючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення виходжу з наступного.

Диспозицією ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Обговорюючи питання про те, чи може бути вчинено правопорушення, передбачене ст.172-6 ч.1КУпАП з необережності, враховую наступне. Згідно ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», який втратив силу з прийняттям Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність. Як передбачено ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей; правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Як зазначено у Пояснювальній записці від 30 вересня 2014 року до проекту Закону України «Про запобігання корупції», проект Закону України «Про запобігання корупції» розроблено на виконання завдань, визначених пунктом 3 Плану першочергових заходів з подолання корупції, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 647-р, метою проекту Закону є комплексне реформування системи запобігання корупції у відповідності до міжнародних стандартів та успішних практик іноземних держав. У висновку Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України від 6 жовтня 2014 року на проект Закону України "Про запобігання корупції" не міститься зауважень до того, що, вказаним проектом корупційне діяння та діяння пов`язане, з корупцією не визначені як умисні дії. Отже, приймаючи Закон України «Про запобігання корупції», законодавець, відійшовши від думки, яка містилася в Закону України «Про засади запобігання та корупції» стосовно того, що корупційне діяння може бути вичиненого лише умисно. При цьому законодавець діяв виходячи із фактичних правовідносин, які склалися в суспільстві стосовно вчинення корупційних діянь, діяв в інтересах суспільства та, зокрема для забезпечення ефективної протидії корупційним діянням. Таке визначення корупційного діяння та діяння пов`язаного з корупцією не викликало сумніву в його правильності у згаданого Головного науково-експертного управління, основним завданням якого є Основним завданням управління є проведення наукової експертизи законопроектів, зокрема, на предмети: оцінки їх концептуального рівня; правової, економічної, соціальної доцільності прийняття закону; відповідності Конституції України; міжнародним договорам України; відповідності сучасному рівню наукових знань, принципам і засадам державної політики; прогнозування наслідків їх прийняття.

Приходжу до переконання, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 подала декларацію з порушенням встановленого законом строку внаслідок того, що забула про цей обов`язок. Ця причини за своїм характером не є поважною, є свідченням виключно її власної недбалості до виконання обов`язків, покладених на неї Законом України «Про запобігання корупції», а тому не звільняє її від відповідальності за вчинене нею правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Виходячи з наведеного, з дотриманням ст.ст.245,280 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідивши та оцінивши докази, приходжу до переконання, що ОСОБА_1 з необережності вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Вважаю, що моментом виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, слід вважати дату складання відповідного протоколу. При цьому приймаю до уваги, що отримання інформації про, що хтось вчинив правопорушення потребує проведення певної перевірки. Ця думка ґрунтується на тому, що згідно з положеннями п.1 Розділу III Порядку оформлення протоколів про адміністративні правопорушення Національним агентством з питань запобігання корупції, затвердженого Наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 6 грудня 2019 року № 159/19, згідно якого до протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4-172-9 КУпАП, повинні бути додані інші матеріалами, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. По даній справі необхідно перевірити чи була ОСОБА_1 суб`єктом цього порушення, чи не було в неї поважних підстав неподання декларації. Як вбачається з матеріалів справи, після отримання пояснення від ОСОБА_1 11 березня 2020 року, посадова особа вчинила дії щодо збирання доказів. Отже датою виявлення цього адміністративного правопорушення належить вважати дату складання протоколу - 30 квітня 2021 року. Тому передбачений ст. 38 КУпАП шестимісячний строк накладення стягнення не сплинув.

Відповідно до ст. 34 КУпАП визнаю, що обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, є щире розкаяння винної.

Вважаю, що передбачених ст. 35 КУпАП, обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, не встановлено.

Обираючи вид і міру стягнення, керуючись ст.33 КУпАП, враховую особу ОСОБА_1 , яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, обставину, що пом`якшує відповідальність та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність та вважаю за необхідне застосувати відносно неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 23, 24, 27, 33-35, 40-1, ч.1 ст.172-6, ст.ст.268, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Прасолов В.М.