ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1470/21 Справа № 205/4770/21 Суддя у 1-й інстанції - Нощенко І. С. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

за участю:

прокурора Панібрата В.Ю.,

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої існтанції, ОСОБА_1 , будучи депутатом Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, та будучи відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України Про запобігання корупції, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 вказаного закону, без поважних причин, поза встановлений законодавством строк, несвоєчасно, а саме: 08 квітня 2021 року о 15 годині 44 хвилини, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, перед звільненням, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто поза межами 20-ти денного строку, встановленого законодавством, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову та закрити провадження у справі через відсутність ознак адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивує відсутністю в його діях умислу, у зв`язку з чим вчинення діяння з необережності виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

Посилається на судову практику Верховного Суду, Дніпровського апеляційного суду з даної категорії справ.

Звертає увагу на те, що має статус інваліда війни, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору.

В суді апеляційної інстанції особа, яка притягається до відповідальності, підтримав в повному обсязі доводи, викладені в обґрунтування апеляційної скарги, та її вимоги, просив задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та вказав, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови судді суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За ствердженнями в апеляції і в апеляційному суді особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , він не знав, що йому в двадцятиденний термін після закінчення його повноважень необхідно було подати декларацію, оскільки статтею 45 Закону України Про запобігання корупції, за порушення якого його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, такий термін не визначено.

Згідно із рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Однак, частиною 1 статті 45 Закону України Про запобігання корупції лише визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема, є формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.

А отже, враховуючи зазначену вище правову позицію Європейського Суду щодо вимоги якості закону, який для заінтересованих осіб, повинен бути чітким та передбачуваним у своєму застосуванні, відсутність у даному випадку законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, тому доводи в апеляції в цій частині є обґрунтованими.

Таким чином, відсутність у Законі України Про запобігання корупції (далі Закон) визначення терміну подання декларації згідно з ч.2 ст. 45 цього Закону, та враховуючи те, що Закон має вищу юридичну силу в порівнянні з рішенням центрального органу виконавчої влади, відсутність чіткості, точності і передбачуваності положень Закону в зазначеній частині, не може бути усунуто шляхом видання відповідним державним органом підзаконних нормативно-правових актів, наданням роз`яснень з відповідних питань, які не відповідають положенням вказаного Закону.

А тому висновок суду першої інстанції в оскаржуваній постанові про несвоєчасне подання без поважних причин декларації ОСОБА_2 після припинення ним повноважень з посиланням на п. 2 ч. 5 Розділу 2 Порядку формування, введення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК №168/19 від 12.12.2019 року, є хибним, оскільки, як зазначено вище, положення Закону в зазначеній частині, не може бути усунуто шляхом видання наказу чи роз`яснень з відповідних питань, які не відповідають положенням цього Закону.

За вказаних обставин, відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення особою діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вищенаведене, вважаю, що постанова судді щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - скасувати, а провадження в даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко