Справа №592/1533/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 33/816/194/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/1533/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його захисника НАЗАРЕНКА О. О. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 24.02.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

У поданих апеляційних скаргах:

- особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі, оскільки у судовому засіданні не було оглянуто та надано оцінку відеозаписам з нагрудних камер поліцейських та відео реєстратора, який розташований у службовому автомобілі поліції, з яких вбачається, що він не керував т/з. Працівниками поліції йому не надано копію протоколу про адміністративне правопорушення, не роз`яснено право на захист, а судом це право не було забезпечено і розгляд справи відбувся без участі адвоката. В постанові суду невірно зазначений номер його т/з, свідки в судовому засіданні не допитувались і суд необґрунтовано послався на них в постанові;

- захисник НАЗАРЕНКО О. О. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки постанова є необґрунтованою та невмотивованою у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Працівники поліції та суддя порушили право на захист ОСОБА_4 , не досліджено відеозапис подій, згідно якого ОСОБА_4 не керував т/з, а відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не перебував у салоні т/з ні як водій, ні як пасажир. Державний номер т/з у постанові судді вказаний невірно.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 24.02.2021 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 01.02.2021 о 13:5 в м. Суми по вул. Ковпака, 11 водій ОСОБА_4 керував автомобілем «Volkswagen Caddy» д. н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Будучи згідно ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_4 та його захисник Назаренко О. О. в судове засідання 06.08.2021 не з`явилися. Від захисника Назаренка О. О. надійшла письмова заява, в якій останній просить розглянути подану ними апеляційну скаргу без його участі та участі ОСОБА_4 , тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності цих осіб, що не суперечить загальним засадам судочинства.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданих апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вказані вище апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 039755 від 01.02.2021, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_4 керував т/з із явними ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР. При цьому в обґрунтування своїх висновків суддя суду першої інстанції взагалі не зазначила ніяких доказів вини ОСОБА_4 , а лише послалася на ч. 1 ст. 130 КУпАП як на правову підставу притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, за відсутності мотивів прийнятого рішення.

У зв`язку з цим, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, а висновок про винність ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи і наявним доказам.

Зокрема, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, суддя виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування т/з, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення правопорушення; т/з, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання стягнення та порядок його оскарження (ст. 283 КУпАП). При цьому постанова судді суду першої інстанції повинна відповідати загальним засадам судочинства, що закріплені у ст. 129 Конституції України та у розділі І ЗУ «Про судоустрій і статус суддів, нормам міжнародного права, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, у п. 89 рішення від 06.09.2005 в справі «Салов проти України» (Salov v. Ukraine), заява № 65518/01) ЄСПЛ наголосив, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. У п. 58 рішення від 10.05.2011 (остаточне) в справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine), заява № 4909/04) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією (п. 30 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland»).

У справах «Проніна проти України», «Петриченко проти України» та «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою підлягають оцінці кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а у п. 42 рішення у справі «Бендерський проти України» вказано, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (…). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

З огляду на викладене, ухвалена суддею суду першої інстанції постанова не є у достатній мірі обґрунтованою та умотивованою, оскільки у цьому судовому рішенні не містяться відповіді на головні аргументи сторони захисту; чітко та доступно не зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду щодо вини ОСОБА_4 ; рішення не є підтвердженням того, що сторона захисту була почута судом; рішення не є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; не обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

Таким чином, постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційні скарги задоволенню у цій частині.

Що стосується доводів апеляційних скарг про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді, то апеляційний суд вважає їх обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає, крім іншого, за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння виключно для особи, яка керує т/з, тобто для притягнення особи до відповідальності за вчинення вказаних у статті дій обов`язковою та необхідною умовою є встановлення факту керування цією особою т/з. При цьому доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 категорично заперечив факт керування ним т/з.

Вказані у протоколі про адміністративне правопорушення свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неодноразово викликалися у встановленому законом порядку до суду апеляційної інстанції для надання показань безпосередньо в судовому засіданні з метою усунення протиріч, але так і не з`явилися та про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили. У своїх письмових поясненнях останні лише засвідчили факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і не були очевидцями керування ОСОБА_4 т/з, а тому їх письмові пояснення не можуть бути узяті до уваги.

Крім того, до суду апеляційної інстанції не з`явився і працівник патрульної поліції ОСОБА_7 , який 01.02.2021 знаходився на службі і склав протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 039755 від 01.02.2021 (мав нагрудну відеокамеру та зобов`язаний був на збирання доказів).

Згідно з наданих вказаним працівником поліції відеозапису подій не убачається, що ОСОБА_4 керував т/з «Volkswagen Caddy», момент зупинки цього т/з на відео відсутній, хто був за кермом невідомо, будь-яких очевидців не має.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.5 ПДР.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Що стосується інших доводів апеляційних скарг ОСОБА_4 та його захисника Назаренка О. В., то вони є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а допущені суддею суду першої інстанції певні описки є дрібними і не суттєвими.

На підставі викладеного, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції як норми матеріального права, так і порушення норми процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника НАЗАРЕНКА О. О. задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.02.2021 відносно ОСОБА_8 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов