Справа 573/1014/21
Номер провадження 3/573/776/21
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2021 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Свиргуненко Ю.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого

за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №474730, 07 червня 2021 року о 16 годині 10 хвилин в с. Монастерище по вул. Центральній ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2105, н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

За приписами ст. 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддя вирішує питання стосовно того, чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

18 червня 2021 року матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП надходили на розгляд до Білопільського районного суду.

Постановою судді від 05 липня 2021 року вказані матеріали були повернуті для дооформлення до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області з наступних підстав.

Працівниками поліції не було належним чином встановлено особу, яка вчинила адміністративне правопорушення. Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , у той час як за інформацією Білопільської міської ради Сумської області, останній на території ради не зареєстрований, а АДРЕСА_1 не існує.

Також, з матеріалів справи не зрозуміло, яким чином поліцейський РПП ВПД №1 сержант поліції Герасименко О.О. встановив особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та на якій підставі адресував справу на розгляд до Білопільського районного суду, оскільки в системі Армор маються відомості про понад п`ять осіб з анкетними даними « ОСОБА_1 , 1990 року народження». При цьому всі зазначені особи мешкають у різних населених пунктах України і жоден з них не проживає в м. Білопілля. Саме правопорушення також не було вчинене на території, яка підпадає під юрисдикцію Білопільського районного суду.

Окрім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №474730 від 07 червня 2021 року дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто за повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою зазначеної статті. Разом з цим, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП у вказаному протоколі повністю не розкрита. Докази того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності протягом року піддавалася адміністративному стягненню за статтею 130 КУпАП у матеріалах справи відсутні.

20 жовтня 2021 року до Білопільського районного суду з Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області після доопрацювання повторно надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, зазначені в постанові судді від 05 липня 2021 року недоліки справи про адміністративне правопорушення не усунуті.

До матеріалів справи долучена заява від імені ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі. Проте, цю заяву не можна прийняти до уваги з наступних підстав. По-перше, вона адресована голові Ічнянського районного суду. По-друге, зі змісту даної заяви не зрозуміло, про розгляд якої справи в ній йде мова, адже не зазначено, ані її номер, ані суть. По-третє, до вказаної заяви не долучено ні копії паспорту заявника, ні будь-якого іншого документа, що посвідчує особу, у зв`язку з чим не можливо дійти до беззаперечного висновку, що вона складена саме особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та відповідає дійсній його волі.

Наведені вище обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки недотримання встановленого порядку складання матеріалів у справі про адміністративне правопорушення та неправильне їх оформлення, унеможливлює визнання судом здобутих по справі доказів належними та допустимими, в розумінні вимог ст. 251 КУпАП.

Оскільки всі зазначені вище недоліки в сукупності не дають можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути дану справу та винести рішення, з метою дотримання передбачених ст. 268 КУпАП прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку про повернення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області для належного оформлення, проведення додаткової перевірки, в ході якої слід провести дії, в тому числі і процесуальні, спрямовані на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи та долучити докази вчинення адміністративного правопорушення.

Приймаючи таке рішення, керуюся постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, згідно з якою визнана правильною практика тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення, а також, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», в якій звертається увага на те, що норми КУпАП не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного не уповноваженою на те особою або без додержання вимог ст. 256 цього Кодексу вмотивованою постановою суду для належного оформлення.

Також враховую положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, сталу практику Європейського суду з прав людини, які відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства та обов`язкові до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05 лютого 2002 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з цим, звертаю увагу, що на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Закріплене в статті 6 Конвенції поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та №29465/04) від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. (…) Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Офіційне тлумачення даної частини статті викладено в рішенні Конституційного Суду України №5-рп/2015 у справі №1-11/2015 від 26 травня 2015 року, відповідно до якого положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Альтернативна можливість розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 КУпАП за місцем обліку транспортного засобу чи за місцем проживання особи, що притягується до адміністративної відповідальності виключена Законом №2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Оскільки адміністративне правопорушення було скоєне на території с. Монастерище, Ічнянського району Чернігівської області, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП повинна розглядатися Ічнянським районним судом Чернігівської області.

Таким чином, повертаючи справу для належного оформлення, звертаю увагу органу, який склав матеріал на те, що після усунення викладених у цій постанові недоліків, справа має бути направлена за належною територіальною підсудністю до Ічнянського районного суду Чернігівської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 278 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а :

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП направити для належного оформлення до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: