Дата документу 09.08.2021
Справа № 937/4367/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорозької області Міщенко Т.М., розглянувши матеріал адміністративної справи, який надійшов з Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП,

встановив:

10 травня 2021 року о 13:00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою в сторону своєї дружини ОСОБА_2 , чим скоїв домашнє насильство психологічного характеру.

В судове засідання, призначене на 21 липня 2021 року на 09 год. 30 хв., ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки ОСОБА_1 не повідомляв, жодних клопотань від нього не надходило.

Відносно ОСОБА_1 було застосовано привід, проте згідно рапорту ДОП Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області за місцем мешкання ОСОБА_1 відсутній, двері помешкання ніхто не відчинив, встановити його місцезнаходження не видалось можливим.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 , суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами. Однак у ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 29 рішення по справі "Надточій проти України" Суд зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Проте, відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Важливе значення мають і висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" - заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи відносно нього в суді, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань не направляв, а отже ОСОБА_1 знав про судове провадження відносно нього, однак ним не цікавився, жодних заходів, направлених на обізнаність щодо стану відомого йому судового провадження не вчиняв, а отже не добросовісно користувався належними йому процесуальними правами та не виконував належним чином процесуальні обов`язки, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Факт скоєння правопорушення підтверджується матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 031252 від 10.05.2021, рапортом співробітника Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області від 10.05.2021, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.05.2021, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, копією термінового заборонного припису стосовно кривдника, письмовими поясненнями потерпілої та правопорушника, а також іншими документами в матеріалах справи.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 1 КупАП, а саме: вчинення домашнього насильства.

Відповідно до ст. 33 КУпАП суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, врахувавши пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді штрафу.

Крім того, на підставі ст. 40? КУпАП України з правопорушника також підлягає стягненню судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 33, 40?, 173-2 ч.1, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн на користь держави.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у 15-денний строк з дня повідомлення про винесення зазначеної постанови, в порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд в продовж 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: