Справа № 146/593/21
Провадження № 33/801/638/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в сумі 454 грн.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням ОСОБА_1 23 квітня 2021 року о 10 год. 30 хв. в с. Вербова по вул. Черняхівського, керував мопедом «Хонда Діо» з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вона винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою, тому просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується виключно на протоколі про адміністративне правопорушення від 23.04.2021, в якому він нібито вину визнав. Проте своєї вини в керуванні мопедом в стані сп`яніння в судовому засіданні він не визнавав, а зазначив, що в день складання протоколу алкоголь не вживав, а випив стакан вина напередодні. Вважає, що його не доведена, протокол складений з порушенням вимог КУпАП. Так, протокол складений у відсутності свідків, скаржнику не було роз`яснено його права, крім того відео знято було на мобільний телефон, а не на нагрудну камеру, чим порушено вимоги п.3.3 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ №100 від 03.02.2016. Крім того, оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд ОСОБА_1 мав пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп`яніння чи наркотичного) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), він не мав можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Неправильне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Як видно з оглянутого в судовому засіданні направлення водія з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, зазначено, що він був доставлений на огляд у Томашпільську ЦРЛ, але ні в який заклад його не доставляли, що підтверджується відеозаписом його «відмови», і що слідує з часу вказаного в цьому направленні і в протоколі. Крім того, в цьому ж направленні вказано таку ознаку сп`яніння як нерозбірлива мова, що явно суперечить відео доданому до протоколу. Де його мова чітка і на якому не видно будь-яких інших ознак сп`яніння. Також суд не надав будь-якої оцінки оглянутому в суді акту огляду на стан сп`яніння, який містить підроблений підпис від його імені, і про що ним було заявлено в судовому засіданні. Матеріали адміністративного провадження в порушення вимог ст. 266 КУпАП не містять доказів його відсторонення від керування транспортним засобом та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів за ст. 130 КУпАП. Вважає, що такі дії поліцейського не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі. Отже, на думку скаржника, вказаний протокол про адміністративне правопорушення необхідно визнати недопустимим доказом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що викладене в постанові суду першої інстанції твердження про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим і повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №462966 від 23.04.2021, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського приєднаного до протоколу про адміністративне правопорушення, яким засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де ОСОБА_1 особисто написав, що відмовляється від проходження огляду.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що протокол складений у відсутності свідків, скаржнику не було роз`яснено його права, крім того відео знято було на мобільний телефон, а не на нагрудну камеру суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З дослідженого відеозапису, що був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, вживання у попередній день спиртних напоїв - вина, а також факт його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на місці зупинки транспортного засобу, а також від його проходження в закладі охорони здоров`я.

Твердження ОСОБА_1 про те, що інспектор не роз`яснив йому його права, він не зрозумів тексу самого протоколу апеляційний суд вважає такими, що суперечать матеріалам справи.

Після складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 462966 ОСОБА_1 його власноруч підписав, зазначивши, що 22.04.21р. випив стакан вина. 23.04. біля 10.30 керував мопедом Хонда Діо, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовляється.

Таким чином, апеляційний суд проходить до висновку про безпідставність посилань апелянта на правову необізнаність, яка завадила водію зрозуміти необхідність огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейських. Згідно його підпису в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вручено копію протоколу.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів його відсторонення від керування транспортним засобом та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів, оскільки зазначене не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні та не спростовує вірні висновки суду першої інстанції в ці частині. ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в селі де проживав, а тому міг доставити мопед до місця проживання без виконання особою функцій водія шляхом штовхання, про що він не заперечував в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектори поліції були упереджені під час зупинки, пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у них були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 під час розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 251, 268, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко