ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2166/21 Головуючий в 1 інст. Салтан Л.Г.
Провадження № 33/807/545/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шумського Ігоря Васильовича на постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 14.04.2021 року об 00 год. 05 хв., ОСОБА_1 , рухаючись у Хортицькому районі м. Запоріжжя, 12, керував транспортним засобом ВАЗ державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд у встановленому законом порядку проводився в медичному закладі у лікаря-нарколога, висновок № 1964 від 14.04.2021 року, чим порушив п. 2.9 Правил Дорожнього руху. Водія ОСОБА_1 відсторонено від права керування.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що суд першої інстанції допустив формальність у розгляді справи, а як наслідок ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд першої інстанції відхилив всі аргументи і доводи сторони захисту. Місцевий суд обмежився лише формальним формулюванням, що доводи захисника мають лише формальний характер та направлений на бажання уникнути відповідальності, доказів щодо відсутності провини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

Також зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що медичний огляд був проведений із порушеннями відомчих інструкцій. Вважає, що висновки лікаря є недійсними, оскільки вказаний огляд був проведений з порушеннями.

Так, відповідно до письмового направлення зазначено, що огляд проводився за допомогою засобу «Драгер 6810», що відповідно до судової практики не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України.

Згідно медичного акту лікар проводив огляд за допомогою засобу «Драгер 6510», що свідчить про істотні суперечності між фактичними обставинами справи та матеріалами справи.

При цьому обстеження за допомогою «Драгер 6510» відбувалось двічі, без зміни на новий мундштук, хоча як під час допиту лікар зазначив, що мундштук є одноразовим.

Апелянт вважає, що лікарем було порушено відомчу інструкцію використання приладу, а такі дії лікаря могли вплинути на точність дослідження.

Лікар під час судового засідання в суді першої інстанції зазначив, що використаний ним засіб «Драгер» проходив перевірку (калібрування) 27 квітня 2020 року.

Апелянт вказує, що відповідно до інструкції приладу «Драгер 6510» інтервал між калібруванням повинен становити шість місяців.

Отже, на момент проведення дослідження, а саме 14 квітня 2021 року лікар в закладі охорони здоров`я не мав права використовувати не відкалібрований та не придатний прилад «Драгер 6510».

Сторона захисту наголошує, що у суду першої інстанції не звернув увагу на питання щодо необхідності калібрування вказаного засобу кожні шість місяців, як про це заявлено виробником, а також не врахував тієї обставини, що після першого продування на «Драгері» результат тесту був 1,32 проміле, а через шість хвилин вже складав 1, 15 проміле.

Місцевий суд не звернув уваги на часовий проміжок між проведенням цих двох тестів. Не надав оцінки тому, що друге тестування всупереч інструкції виконано раніше 20 хвилин.

Окрім того, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 надав лікарю для лабораторного дослідження «сечю». При цьому захисник зазначає, що з відеозапису видно зразки відбиралися в одну ємність, окрім того, як пояснив лікар під час допиту лабораторне дослідження відбувається на спеціальному обладнанні та час необхідний для дослідження складає 30 хвилин до 1 години.

На відеозаписах, які містяться у справі, на думку захисту вбачається, що жодного лабораторного дослідження не проводилось, оскільки зразки були надані лікарю о 00 годині 57 хвилин, а вже через дві хвилини медичне обстеження було завершене, після чого було складено акт і надано письмовий висновок.

Апелянт звертає увагу, що лікар не покидав своє робоче місце та не робив аналіз біологічних зразків, тобто медичний акт і висновок є незаконними та такими, що складено з істотними порушеннями відомчих вимог.

Також захисник вказує, що відеозаписи події не є безперервними та повними, що є порушенням вимог відомчого наказу ДПП НПУ від 03.02.2016 року №100, а тому вказані докази не можуть бути визнанні допустимими.

Просить апеляційний суд постанову судді районного суду від 25 червня 2021 року скасувати, а провадження закрити на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Зі змісту ст.283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст.280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст.ст.283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог п. 2.9(а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 та його захисник будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надали.

А тому, апеляційний суд вважає, що неявка учасників провадження, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вказаний висновок суду, ґрунтується на наступному.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд наголошує, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційний розгляд справи за відсутністю учасників справи не є порушенням прав і свобод останнього.

Враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що винуватість ОСОБА_1 , за встановлених суддею місцевого суду обставин, у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР України доводиться такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №188892, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (а.с.1);

- направленням на огляд водія, яким вбачається, що працівниками поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Результати огляду позитивні, водій ОСОБА_1 заходиться в алкогольному сп`янінні (а.с. 3);

- актом медичного огляду №1964 від 14 квітня 2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 встановлено змазаність мови, рухова сфера загальмована, млява, нестійка хода пальце-носова проба з помилками. Під час тестування водія на стан сп`яніння встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в алкогольному сп`янінні (а.с.42).

- висновком медичної установи від 14 квітня 2021 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с.4);

- відеозаписом правопорушення, яким підтверджується обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, обставини проходження медичного огляду (а.с.57).

- показаннями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які пояснили інкриміновані обставини водію ОСОБА_1 .

Висновки суду першої інстанції, в основу яких покладено висновок лікарня від 14 квітня 2021 року (а.с.4) є логічними та такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі, беззаперечно поза розумним сумнівом встановлюють винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, доводи апелянта про те, що спеціальний технічний засіб «Драгер 6510» є неналежним засобом для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Так, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки, до яких відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 вказаного закону встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту, тобто законом не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.

Таким чином, газоаналізатори (алкотестери), що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих ЗВТ, що перебувають в експлуатації, за категоріями», який зареєстровано у Міністерстві юстиції України за № 1417/29547 від 1 листопада 2016 року, встановлено, що повірка газоаналізаторів (алкотестери) для визначення стану алкогольного сп`яніння становить один рік.

З документів на технічний засіб «Драгер 6510», які є в матеріалах справи вбачається, що повірка засобу проводилась 27 квітня 2020 року, тобто з урахуванням відомчого наказу, «Драгер 6510» чинний до 27 квітня 2021 року.

Таким чином, результати в справі про перебування ОСОБА_1 14 квітня 2021 року в стані алкогольного сп`яніння є належними і допустимими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є безперервним. Однак, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на відеозаписах зафіксовано обставини події, зокрема проведення огляду у медичному закладі, що дає підстави вважати висновок лікаря належним і допустимим доказом перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що технічна помилка назви технічного засобу в направленні за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи не свідчить, що вказана обставина перешкодила або могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.

Щодо тверджень про порушення працівниками поліції та лікарем відомчих інструкцій щодо порядку проведення огляду, то вони є лише способом захисту і ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за скоєне правопорушення.

Адже, будь-яких порушень районним судом та судом апеляційної інстанції не було зафіксовано, а сам ОСОБА_1 або його захисник дії вказаних осіб в передбачений законом порядку не оскаржували, будь-яких рішень судів або рішень адміністративних органів не надали.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шумського Ігоря Васильовича залишити без задоволення.

Постанову судді на постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 337/2166/21