490/5870/21 від13.10.2021
н/п 3/490/2994/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
13 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Скрипченко С.М., розглянувши справу про притягнення:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, курсант 2 навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 в м. Миколаєві, який проходить військову службу на посаді курсанта, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

20.07.2021 року на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Згідно вказаного протоколу, 17.07.2021 року близько 10 год. 00 хв. військовослужбовець строкової служби матрос ОСОБА_1 в присутності командира 2 навчальної роти капітан-лейтенанта ОСОБА_2 та інструктора навчального взводу 2 навчальної роти головного старшини ОСОБА_3 відкрито відмовився виконати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2021 № 287 про складання військової присяги на вірність Українському народові особовим складом курсантів військової частини НОМЕР_1 , так як являється членом ОСОБА_4 віри Євангельської та на підставі своїх релігійних переконань, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Відповідальність за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно з вимогами ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України(далі - Статут), який затверджений Законом України № 548-Х1V від 24 березня 1999 року, військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил військового вітання, ввічливості поведінки, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), тощо.
Відповідно до вимог ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно з вимогами ст. 37 Статуту, військовослужбовець після отримання наказу виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Відповідно до указу виконувача обовязків Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України Законом України №1126-VII, а також ст.ст. 1, 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на території України з 17.03.2014 року діє особливий період, який визначений як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обовязку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Дію особливого періоду продовжено Указом Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію».
Відповідно до вимог ч. 3, 8ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовкута мобілізацію» від 21.10.1993 року за № 3543-XII, часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань,Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств,установ і організацій.
З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно п. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015, затвердженого Законом №113-VIII від 15.01.2015 року, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.
Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Так, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, з наявної в матеріалах справи довідки Почаївської церкви ОСОБА_5 № 98 від 19.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 являється повноправним членом Церкви Християн Віри Євангельської та виконує Служіння проповідника.
Згідно ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.
На переконання суду, у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не було умислу на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, так як він є повноправним членом Церкви Християн Віри Євангельської та виконує Служіння проповідника, що свідчить про його глибокі релігійні переконання.
За таких обставин, виходячи з загальних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, як рівність учасників та змагальність сторін, суд, вважає що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона - умисел, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, що відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП є підставою закриття провадження у справі.
Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, оскільки в інкримінованих йому діях відсутній склад адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284, ч. 2 ст. 284 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову протягом десяти днів з її дня винесення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя С.М. Скрипченко