ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1145/21 Номер провадження 33/814/508/21Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М. Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,

з секретарем Гнітько А.М.,

з участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Жмурка Т.П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Карлівського районного суду Полтавської області від 23 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дубровське Красногвардійського району Автономної Республіки Крим, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, розлучений, офіцер відділення Карлівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, несудимий,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення штрафу у розмірі 2465 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.
Як зазначив в постанові суддя, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, капітан ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки начальника відділення призову Карлівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто являючись військовою службовою особою, у період з квітня по 28 травня 2021 року, в умовах особливого періоду, недбало поставився до військової служби та виконання покладених на нього обов`язків, порушивши вимоги пункту 32 розділу ІV, пунктів 68, 82-84 розділу VI Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року №352, чим порушив вимоги статей 1-5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
В апеляційній скарзі захисник Жмурко Т.П. просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях правопорушника складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КпАП України.
Вказує, що 18 травня 2021 року проводилась перевірка у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до даної перевірки було відібрано пояснення від військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та СП ОСОБА_2 і таким чином встановлено адміністративне правопорушення.
Зазначає, що ніяких актів службової перевірки, які стали причиною складання протоколу, в матеріалах справи немає.
Також вказує, що ОСОБА_1 вже притягнуто до дисциплінарної відповідальності за такі порушення.
Крім того, наголошує, що суд не встановив у яких саме висновках лікарів відсутні їх печатки та підписи.
Заслухавши думку ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення тво заступника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , який склав протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.
Відповідно до ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст.283 цього Кодексу встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, вона не відповідає наведеним вимогам закону та не містить опису обставин, установлених суддею під час розгляду справи.

Натомість, суддя місцевого суду лише процитував частину протоколу про адміністративне правопорушення від 28 травня 2021 року, складеного тво заступника начальника Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку Оніпком С.С.

Відсутність в мотивувальній частині постанови судді опису обставин, установлених під час розгляду справи, є істотним порушенням наведених вимог закону, оскільки перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Крім того, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суддя залишив поза увагою таке.

Відповідно до ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Діючим законодавством України за недбале ставлення військової службової особи до військової служби встановлена дисциплінарна, адміністративна, а також кримінальна відповідальність в залежності від наслідків, які настали в результаті цього.

Диспозицією ч.2 ст.172-15 КпАП України передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

За змістом закону, з об`єктивної сторони це правопорушення характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них, суспільно небезпечними наслідками і причинним зв`язком між вказаною бездіяльністю і наслідками.

Суддя місцевого суду, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за недбале ставлення до військової служби, лише зазначив, що він не дотримався вимог певних пунктів Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року №352, чим порушив вимоги статей 1-5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Проте, оскаржувана постанова судді взагалі не містить згадки про те, які ж наслідки настали в результаті таких дій ОСОБА_1 , що унеможливлює визначити, яка відповідальність передбачена в даному випадку дисциплінарна, адміністративна, чи кримінальна.

Водночас, як вбачається зі змісту наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 №245 від 11 червня 2021 року, офіцер відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_3 капітан ОСОБА_1 вже притягнутий до дисциплінарної відповідальності за ці самі порушення.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У цьому аспекті слід зауважити, що приписами п.51, п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, суддя стверджує про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, як виконуючим обов`язки начальника відділення призову Карлівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Дійсно, наказом військового комісара Карлівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №25 від 14 грудня 2020 року на ОСОБА_1 було покладено обов`язки начальника відділення призову.

Проте, в подальшому, 30 грудня 2020 року військовий комісар видав наказ №35, яким ОСОБА_1 призначено на посаду офіцера відділення призову Карлівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та наказано вважати таким, що з цього дня приступив до виконання службових обов`язків за цією посадою.

Даних про те, що після 30 грудня 2020 року на офіцера відділення призову ОСОБА_1 покладалися обов`язки начальника цього відділення, матеріали справи не містять.

За таких обставин відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 після 30 грудня 2020 року був належним чином уповноважений виконувати обов`язки начальника відділення призову.

Тому висновки судді про порушення ним таких посадових обов`язків є неприйнятними.

Більше того, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що у провину ОСОБА_1 ставиться, зокрема, не оформлення витягів з протоколів засідань районної призовної комісії, які взагалі не були виготовлені.

Але, згідно з розпорядженням №74 від 16 березня 2021 року голови районної державної адміністрації, ОСОБА_1 не входив до складу призовної комісії, відповідно не мав повноваження складати протоколи засідань цієї комісії.

А за відсутності таких протоколів, вочевидь неможливо оформити з них витяги.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби виявилося у тому, що він не забезпечив проставлення лікарями - членами призовної комісії підписів та печаток у висновках про непридатність до військової служби, внесення цими лікарями певних даних до карток медичного огляду, тощо.

Водночас, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні мотивувальна частина оскаржуваної постанови судді не містять посилання на нормативно-правові акти, які б уповноважували ОСОБА_1 вчиняти такі дії.

Таким чином, навіть за умови покладення на ОСОБА_1 відповідних повноважень начальника відділення, незрозуміло, яким чином він мав забезпечувати дотримання певними членами призовної комісії своїх функціональних обов`язків.

Враховуючи викладене, рішення судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КпАП України, суперечить вимогам закону.

Отже, оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Жмурка Тараса Павловича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Карлівського районного суду Полтавської області від 23 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду В.Г. Костенко