Справа № 307/1647/21
Провадження № 3/307/846/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бобрушко В.І., з участю адвоката Антал Я.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , України,

передбачене ст.44-3 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11.05.2021 року за №746952 серії АПР18, ОСОБА_1 , 11 травня 2021 року, о 13 год. 35 хв., будучи власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в смт. Тересва по вул. Чайковського, не забезпечила працівників засобами індивідуального захисту, а саме: захисними масками та не здійснювала належний контроль за їх використанням, чим порушила п.14 постанови КМУ №1236 від 09.12.2010 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину свою не визнала та пояснила, що в магазині є всі засоби індивідуального захисту: маски, рукавички. Працівники поліції сказали, що пишуть попередження. Вона не була присутня під час складення протоколу. Вважає, що жодні дії по порушенню правил карантину не допустила, і в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а саме відсутня подія та склад правопорушення, та об`єктивна сторона вищевказаного правопорушення. В протоколі серії АПР18 №746952 від 11.05.2021 року, вказано, що 11.05.2021 р., о 13.35 год., в смт. Тересва по вул. Чайковського в магазині «Білочка» власниця магазину ОСОБА_1 не забезпечила працівницю засобами індивідуального захисту, а саме захисними масками та не здійснювала належний контроль за використанням чим порушила п.14 ПКМУ за №1236 від 09.12.2020 р., чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною 1 статті 44-3 КУпАП. також зазначила, що п.п.14 п.З Постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», в редакції станом від 30.04.2021 р., яка діяла на час складання протоколу (11.05.2021 р.) містить таку заборону: «14) відвідування закладів освіти здобувачами освіти у разі, коли на самоізоляції через контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком СОVID -19 перебуває більш як 50 відсотків здобувачів освіти га персоналу закладу освіти;». Наведена в протоколі АПР18 №746952 від 11.05.2021 року заборонна норма не відповідає викладеній в ньому суті правопорушення, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому в численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п.109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v.Moldova), заява №45701/99); п.54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom). згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку». Зазначений протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями, оскільки такий не містить відомостей, необхідних для повного, об`єктивного розгляду та вирішення справи, а саме : заборонну норму, яку зазначено в протоколі (п.14 постанови КМУ 1236) не відповідає суті викладеного в протоколі порушення; не вказано свідки правопорушення - «відвідувачі», їх кількість, не проведено їх ідентифікацію, не відібрано пояснення і не встановлено їх мету відвідування магазину «Білочка» 11.05.2021 року. Протокол серії АПР18 746952 від 11.05.2021 року складений поліцейським СРПП №4 Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Голубка В.В. відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП, вважає таким, що складений не правильно. У справі протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №746952 від 11.05.2021 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів). Враховуючи вимоги ст.252 КУпАП України, протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №746952 від 11.05.2021 року складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим, а без вказаного протоколу всі інші досліджені докази є недостатніми для висновку про підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення. Крім того, нею були забезпечені засоби індивідуального захисту в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які постійно, з часу впровадження карантинних заходів державою є в наявності як для працівників, так і для відвідувачів, які з можливих різних причин не мають таких засобів. Нею постійно здійснюється контроль за їх використанням. Однак, саме в цей час, коли було відвідування працівниками поліції вона не була присутня в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », про що зазначила в протоколі, а працівниця, з її пояснень, не встигла одягти такі після виходу з санвузла (так як не висохли руки та лице після вмивання). Враховуючи наведені обставини та норми законодавства, вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 ч.1 КУпАП, а тому провадження в даній справі просить суд закрити.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні ствердила, що вона працює продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належить ФОП ОСОБА_1 , та 11.05.2021 року була на роботі. Працівники поліції її запитали, чому вона без маски, вона їм сказала, що виходила в санвузол і не встигла одягнути маску. Засобами індивідуального захисту підприємець ОСОБА_1 їх забезпечує постійно.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст.44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Адміністративна відповідальність заст. 44-3 ч.1 КУпАП, диспозиція якої є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних актів, які передбачають правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно абз. 16 ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Відповідно до ст. 41 "Про захист населення від інфекційних хвороб" особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року за №104 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено певні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року за №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»

Згідно п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року за №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на 11 травня 2021 року), з 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого встановлюються певні заборони.

Також вказана постанова містить заборони при «помаранчевому» та «червоному» рівнях епідемічної небезпеки.

Пункт 14 вказаної Постанови, на яку послався в протоколі про адміністративне правопорушення поліцейський, передбачає, що особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими разом проживають, при цьому в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 , 11 травня 2021 року, о 13 год. 35 хв., будучи власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в смт. Тересва по вул. Чайковського, не забезпечила працівників засобами індивідуального захисту, а саме: захисними масками та не здійснювала належний контроль за їх використанням.

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі №17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №746952 від 11.05.2021 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КпАП України).

Доданий до матеріалів справи ДВД-диск не підтверджує факт не забезпечення ФОП ОСОБА_1 своїх працівників засобами індивідуального захисту при здійсненні продажу товарів.

При цьому, свідок ОСОБА_2 , яка працює продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належить ФОП ОСОБА_1 , в судовому засіданні ствердила, що підприємець ОСОБА_1 їх забезпечує постійно засобами індивідуального захисту.

Жодних інших належних доказів, крім відомостей, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи не долучено.

У відповідності до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Беручи до уваги вищенаведене, вважаю, що у справі відсутні будь-які докази, яким би підтверджувався факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Враховуючи наведене, та те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення, в якому узагальнено викладено суть правопорушення і не зазначено конкретні протиправні дії з боку ОСОБА_1 , іншими матеріалами справи не доведена, вважаю, що в діях ОСОБА_1 при наведених обставинах відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 ч.1 КУпАП, а тому провадження в даній справі слід закрити.

Тому, керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 ч.1 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 ч.1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Тячівського

районного суду: В.І. Бобрушко