Справа № 461/5179/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 33/811/1030/21 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Бенцака О.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 25 червня 2021 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 23.04.2021 року, о 15 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 , на пр.Шевченка, 16 у м.Львові, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснюючи рух заднім ходом, не переконався в безпечності маневру, в результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.3 Б, 10.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КпАП України.

Окрім того, 23.04.2021 року, о 15 год. 40 хв., ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події, не повідомивши про це орган чи підрозділ поліції, чим порушив п.2.10 (а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.122-4 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП.

Вважає, винесення такої постанови незаконним, необґрунтованим, а постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Пояснює, що 09 червня 2021 року на нього було складено протоколи про адміністративне правопорушення серія ААБ №265067 та серія ААБ №265068 щодо порушення ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На відеозаписі, який наявний у матеріалах справи, і на який покликається суд першої інстанції, чітко видно те, що транспортним засобом Nissan Tiida НОМЕР_3 керувала особа жіночої статі. Натомість, протоколи про адміністративне правопорушення було складено саме на, ОСОБА_1 , який явно відсутній на відеозаписі, наявному у матеріалах справи. Суд в оскаржуваній постанові не дав жодного спростування вищевказаної обставини та не звернув на неї жодної уваги.

На вищевказаному відеозаписі відсутні будь-які докази нанесення пошкоджень потерпілому. Більш того, матеріали справи не дають встановити будь-який причинно-наслідковий зв`язок щодо виїзду Nissan Tiida НОМЕР_3 з паркомісця та нанесенню будь-якої шкоди третім особам.

Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчили б про наявні пошкодження автомобіля Nissan Tiida НОМЕР_3 внаслідок якого-небудь ДТП - жодних фото чи відео- фіксацій, матеріалів експертного дослідження чи досліджень спеціалістів. Таким чином, матеріали справи не дають жодних підстав стверджувати про участь автомобіля Nissan Tiida НОМЕР_3 у дорожньо-транспортній пригоді. Суд також не звернув увагу на той факт, що він як особа, на яку було складено протокол про адміністративне правопорушення, в первинних поясненнях не визнав своєї вини у вчинення правопорушень.

Наголошує, що 23.04.2021, він як директор ТзОВ "Екогаличпродукт", перебував у службовому відрядженні у м. Хмельницький, користуючись службовим автомобілем Renault Logan MCV НОМЕР_4 , що підтверджується наказом на відрядження від 22.04.2021, а тому не перебував і не міг перебувати за кермом автомобіля Nissan Tiida НОМЕР_3 саме 23 квітня 2021 року. Суд оглядав в засіданні оригінал цього документа (який додає до апеляційної скарги), але протиправно не врахував його у своїй постанові.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив таку задовольнити, виступ адвоката Бенцака О.П., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Адміністративна відповідальність за статтею 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Адміністративна відповідальність за статтею 122-4 КУпАП настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пункт 2.10 Правил дорожнього руху України визначає перелік дій водія, які він зобов`язаний вчинити в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських, однак вказаних дій ОСОБА_1 зроблено не було.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме даними наведеними у: протоколах про адміністративне правопорушення серії ААБ №265068 від 09.06.2021 та серії ААБ № 265067 від 09.06.2021; схемі місця ДТП; рапорті працівника поліції; поясненнях потерпілого ОСОБА_2 ; першочергових поясненнях ОСОБА_1 .

Протоколи про адміністративне правопорушення, першочергові пояснення учасників ДТП не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, відтак вірно покладені судом в основу прийнятого рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та 124 КУпАП. Однак зазначені вимоги скаржника є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи достовірно підтверджено, що останній дійсно вчинив ДТП та покинув місце ДТП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.ч.1,2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Як вбачається із апеляційної скарги ОСОБА_1 , він заперечує факт вчинення ним ДТП, зокрема завдання механічних пошкоджень автомобілю потерпілого.

Однак у своїх першочергових поясненнях зазначив, що 23.04.2021 близько 16:00 год. виїжджав із парковки на вул.Шевченка, біля будинку №16 заднім ходом, після того як виїхав, поїхав в напрямку дому по домашніх справах. Якихось особливостей чи інших речей він не відчув. При цьому, в апеляційній скарзі вказує, що в цей день перебував у службовому відрядження у м.Хмельницький, користуючись службовим автомобілем Renault Logan MCV НОМЕР_4 , що підтверджується наказом на відрядження від 22.04.2021., тому не міг перебувати за кермом автомобіля Nissan Tiida НОМЕР_1 саме 23.04.2021.

У зв`язку із цим пояснення ОСОБА_1 , які місять суттєві розбіжності, про непричетність його до даної ДТП, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинені правопорушення.

З наявного у матеріалах справи відеозапису не видно хто перебуває за кермом автомобіля Nissan Tiida НОМЕР_3 , а також місце ДТП, а з наказу про відрядження директора підприємства ОСОБА_1 вбачається що в період з 22 по 24 квітня 2021 року у нього заплановано відрядження, однак жодним доказом не підтверджено, що він у таке відрядження відбув і в день ДТП перебував у м.Хмельницький.

Відтак апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив пункти 2.3 Б, 10.9 та 2.10 (а) ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст..122-4, ст.124 КУпАП.

Обставин, які б виключали провадження в справі відповідно до положень ст.247 КУпАП, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

У відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які розглядалися одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. накладене судом першої інстанції у межах санкції ст.122-4 КУпАП та з дотриманням вимог ст.33 КУпАП.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 25 червня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст..122-4, ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.