Справа № 352/513/21
Провадження № 33/4808/544/21
Категорія ч. 1 ст. 122-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований в АДРЕСА_1

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. із стягненням судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити. В обґрунтування причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що справу було розглянуто без його участі, про існування постанови суду він дізнався після спливу 2-х місяців з часу її винесення у виконавчій службі м. Коломия, де й отримав її копію. Жодної повістки про виклик до суду він не отримував, чим вважає, що були порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що, на його думку є поважною причину пропуску строку. Звертає увагу на порушення судом першої інстанції приписів ст. 276 КУпАП, в частині розгляду справи не за місцем його проживання, оскільки він мешкає в с. Уторопи, Косівського району Івано-Франківської області. Апелянт стверджує, що відносно нього працівниками поліції було складено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. й ним подано адміністративний позов за яким відкрито провадження №346/1218/21 й матеріали скеровані на розгляд до Косівського районного суду Івано-Франківської області. Свої доводи апелянт обґрунтовує практикою Європейського суду з прав людини, Конституцію України, а також на норми КАС України та КУпАП. Апелянт вважає, що його винуватість не доведена, протокол за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП йому не видався та ним не підписувався.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 03.03.2021 в 16-34 год. на автодорозі Н-10 126 км в Івано-Франківській області керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку транспортного засобу на вимогу працівника поліції, був затриманий шляхом переслідування на транспортному засобі «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 , та Skoda Rapid, номерний знак НОМЕР_3 , та шляхом утворення штучного затору.

В судове засідання з`явилась особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, клопотань не заявлено, повідомив, що свої інтереси буде захищати самостійно.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив поновити строк на апеляційне оскарження, вважав, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу - задовольнити частково, постанову судді скасувати, прийняти нову, виходячи з таких підстав.

Оскільки апелянтом пропущено строк внаслідок неналежного його сповіщення судом першої інстанції, а саме у зв`язку із зазначенням в повістці іншої адреси мешкання останнього, зокрема: « АДРЕСА_2 », в той час як апелянт мешкає за адресою - с. Уторопи Косівського району Івано-Франківської області, що підтверджується наданою ним копією паспорту, вважаю за можливе поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки прийняв рішення по справі у відсутність ОСОБА_1 , якого не було належним чином сповіщено, а висновок в постанові суду про те, що адресат відмовився від отримання повідомлення, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до трекінгу відправлень офіційного сайту АТ «Укрпошта», - «відправлення не вручене під час доставки: інші причини», а тому, постанову суду як незаконну належить скасувати.

По суті апеляційних вимог, доходжу наступного висновку.

У судовому засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягав на тому, що його безпідставно було притягнено до адміністративної відповідальності на підставі протоколу, зміст якого не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №122131 від 03.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у порушенні ним п. 2.4, п. 8.9 «б» ПДР України, тобто у невиконанні ним законної вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП (а.п. 1).

Диспозиція ч. 1 ст. 122-2 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу;

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, та вирішення її в точній відповідності із законом.

В ході апеляційного розгляду було досліджено відеозапис з відеореєстраторів нагрудних камер поліцейських та відеореєстраторів транспортних засобів, долучений до матеріалів провадження, що міститься на 6-тьох відеофайлах (а.п. 4).

На відеофайлі під №1 зафіксовано як працівник поліції спілкується з водієм транспортного засобу. За кермом автомобіля перебуває водій ОСОБА_1 . Чути як працівник поліції перепитує у водія, чому він не виконав законну вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, у зв`язку із порушенням водієм режиму швидкості в населеному пункті, з наголошенням на тому, що на транспортному засобі працівників поліції були увімкненні проблискові маячки. Водій наголошував на тому, що він зупинився одразу, як побачив проблискові маячки, й він не втікав від патруля. Працівник поліції роз`яснює водієві норми закону, на підставі яких, працівники поліції мали право на зупинку транспортного засобу, й просить надати посвідчення водія та документи на транспортний засіб. Водій наголошує, що він нічого не порушував, й доказів того, що він порушив ПДР йому не надано. Працівниками поліції приймаються дії для надання водієві можливості оглянути наявні у них відеозаписи, на що водій стверджує, що це не він їхав за кермом.

З відеофайлу під №2 вбачається як працівник поліції зачитує зміст протоколу та суть правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. Водій стверджує, що постанова є незаконною, оскільки він не пред`являв жодних відомостей працівникам поліції зі своїм прізвищем, й він не є ОСОБА_1 , а тому відмовляється від підпису та отримання копії постанов, обґрунтовуючи тим, що в протоколах зазначені не його анкетні данні.

Вбачається, що відеофайли під №4-6 є відеозаписами з відеореєстраторів транспортних засобів працівників поліції, на яких зафіксовано, як два екіпажі поліції рухаються за транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , й блокують його. З відеозапису також вбачається наявність проблискових маячків на транспортному засобі працівників поліції.

Відеозаписи послідовні та охоплюють період з часу переслідування транспортного засобу, його зупинки та завершуються складанням протоколів, тобто повністю передають перебіг події, а тому відсутні підстави для визнання їх недопустимими доказами.

Зміст відеозаписів повністю узгоджується з іншими наявними у справі доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №122131 від 03.03.2021 року та рапортом працівника поліції (а.п. 1-3).

Встановлені під час апеляційного розгляду обставини, повністю відповідають суті пред`явленого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що викладене у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, не виникає сумнівів щодо порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.4 ПДР України, оскільки він не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, подану завчасно проблисковими маячками, в подальшому був затриманий шляхом переслідування на службовому автомобілі шляхом створення штучного затору.

Отже, вважаю встановленим, що ОСОБА_1 03.03.2021 о 16-34 год. в Івано-Франківській області на автодорозі Н-10 126 км в Івано-Франківській області керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку транспортного засобу на вимогу працівника поліції, був затриманий шляхом переслідування на транспортному засобі «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 , та Skoda Rapid, номерний знак НОМЕР_3 , та шляхом утворення штучного затору.

Пунктом 11 частини першої ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За пунктом 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплені обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів.

Враховуючи наведене вище, твердження апелянта про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на незаконну вимогу поліцейського для перевірки, є неспроможним, оскільки з відеозапису, з поміж іншого, встановлено, що ОСОБА_1 зазначив про готовність пред`явити документи лише після надання йому доказів вчинення ним порушення правил дорожнього руху, що стали підставою для зупинки його транспортного засобу, й незважаючи на надання працівником поліції відеозапису, ОСОБА_1 повідомив, що його обличчя не зафіксовано, він не порушував швидкості руху, й зупинився одразу як побачив працівників поліції.

Аналізуючи дії водія ОСОБА_1 , зокрема в частині ненадання ним на законну вимогу працівника поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом, технічного паспорту на транспортний засіб та полісу (сертифікат), та будь-яких інших документів для встановлення його особи, обґрунтовуючи безпідставною його запинкою працівниками поліції, розцінюю їх як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності, оскільки працівником поліції було чітко повідомлено причину зупинку перевищення швидкості руху в населеному пункті, що є підставою для зупинки транспортному засобу, згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Апелянт свої вимоги в частині безпідставності притягнення його до адміністративної відповідальності обґрунтовує положеннями Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), проте вказане законодавства застосовується при вирішенні спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, які, зокрема, виникають у зв`язку з винесенням постанов у справах про адміністративні правопорушення іншими уповноваженими органами (посадовими особами), а не судом. КАС України не регулює провадження у справах про адміністративні правопорушення в судах.

Посилання апелянта на те, що відносно нього працівниками поліції було складено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., яку він оскаржує шляхом подання адміністративного позову, за яким вже відкрито провадження №346/1218/21 й матеріали скеровані на розгляд до Косівського районного суду Івано-Франківської області, не впливає на висновки суду апеляційної інстанції по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, не впливає на наявність або відсутність в його діях складу правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, позов про що, знаходиться на розгляді іншого суду.

Таким чином, наявні у справі докази поза всяким розумним сумнівом підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.4, п. 8.9 «б» ПДР України та, відповідно, свідчать про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч 1 ст.122-2 КУпАП, є необґрунтованими, а тому апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову, якої ОСОБА_1 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та закрити провадження по справі, внаслідок спливу строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Водночас звертаю увагу на те, що оскільки постанова Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2021 року була скасована під час апеляційного розгляду, й апеляційним судом прийнято нову постанову, то посилання апелянта на те, що справу розглянуто судом першої інстанції не за місцем його проживання, не впливає на законність її розгляду судом апеляційної інстанції, виходячи з приписів ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які регламентують засади справедливого і публічного розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, ст.ст. 8, 129 Конституції України щодо дії принципу верховенства права, здійснення правосуддя незалежним судом з дотриманням засад судочинства, ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо гарантування кожному захисту його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП,скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, провадження по справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло