Справа №487/6978/20
Провадження № 33/812/300/21
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, що ухвалив Заводський районний суд м. Миколаєва, під головуванням судді Кузьменко В.В., у приміщенні цього суду 29 січня 2021 року, провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 531674 від 14 листопада 2020 р., 14 листопада 2021 р. о 13:37 год. у Миколаївській області на а/д Н24 км 207 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Honda Civic д.н. НОМЕР_1 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав швидкість руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом MAN TGX 18.440 д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в тій самій смузі в попутному напрямку, не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, або об`їзду авто, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, пошкоджена передня частина авто, ніхто не постраждав, чим порушив вимоги п.12.1,1.3, 2.3.б Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2021 р.провадження по справі відносно ОСОБА_1 про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124 КУпАП, закрито за відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.

27 липня 2021 р. ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови, посилаючись на поважність причин його пропуску. В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначив, що не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції та відповідно не отримував копію оскаржуваної постанови. Про наявність оскаржуваної постанови дізнався лише після отримання постанови Новоодеського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2021 р. про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який заперечував проти поновлення строку, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи, що діючим законодавством перебіг строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення пов`язаний не з моментом отримання її копії, а з днем винесення постанови суду, то причини пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення, на які посилається ОСОБА_2 , не можуть розцінюватись судом апеляційної інстанції як поважні, оскільки встановлені у даній справі обставини не є такими, що об`єктивно свідчать про пропуск цього строку з поважної причини.

Так, 28 червня 2018 р. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пунктах 26, 27 рішення суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» пункт 52).

Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» пункт 41, та «Устименко проти України» пункт 47).

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника, а тим більше, якщо пропуск строку стався з вини судів попередніх інстанцій, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним врученням повного тексту судового рішення при одночасній добросовісній поведінці скаржника та вчиненні останнім усіх залежних від нього дій з метою отримання такого рішення; 2) оскарження судового рішення здійснюється не з метою перегляду остаточного рішення, а обумовлене метою виправлення судової помилки, яка має суттєве значення для захисту прав та інтересів особи або становить значний суспільний або у, виняткових випадках, державний інтерес.

Отже, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах «Александр Шевченко проти України» п. 27, та «Трух проти України»).

Як вбачається з матеріалів справи, постанова судді першої інстанції відносно ОСОБА_1 була винесена судом 29 січня 2021 р.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та доданих до апеляційної скарги матеріалів вбачається, що 29 січня 2021 р. у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваної постанови ОСОБА_2 присутнім не був. Про розгляд справи його також судом не повідомлялось та копія постанови не направлялась. Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2021 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та закрито провадження у справі за цим правопорушенням у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП. Як вбачається з тексту саме цієї постанови, ОСОБА_2 13 та 19 травня 2021 р. до суду було надано заперечення, у яких серед іншого зазначено про обмеження його прав щодо оскарження постанови суду від 29 січня 2021 р., оскільки розгляд справи проводився без його участі та він був позбавлений можливості надавати свої зауваження та заперечення. У зв`язку з чим, він має право на звернення до суду з апеляційною скаргою на цю постанову.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 був обізнаний про існування оскаржуваної постанови на час розгляду іншої справи за його винуватістю за ст.124 КУпАП та міг звернутися з апеляційною скаргою значно раніше, ніж 27 липня 2021 р.

Таким чином, ОСОБА_2 не надано апеляційному суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. За таких обставин суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянтом був пропущений без поважних причин та не підлягає поновленню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_2 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2021 р., якою провадження по справі відносно ОСОБА_1 про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, КУпАП, закрито за відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.

Апеляційну скаргу разом з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М.Базовкіна