Справа № 344/5270/21
Провадження № 33/4808/525/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Вказане адміністративне правопорушення вчинене за наступних обставин.

Так, 31 березня 2021 року о 03 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську, по вул. Коновальця, 83, керував транспортним засобом марки «Мерседес-Бенз» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився лікарем-наркологом у встановлено законом порядку, у КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» за адресою м. Івано-Франківську вул. Млинарська, 21, чим порушив вимоги п.п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 05 серпня 2021 року надіслав апеляційну скаргу, яка зареєстрована Івано-Франківським міським судом 10 серпня 2021 року. Просить скасувати постанову суду, оскільки він не згідний із зазначеною постановою суду у зв`язку із невідповідністю висновків обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.

Разом з апеляційною скаргою апелянт просить про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому не вказує з яких причин пропустив строк на оскарження постанови суду.

Перевіривши апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, вважаю, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду необхідно відмовити та апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду.

За змістом мотивувальної частини постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився хоча в належний спосіб повідомлявся судом про час та місце розгляду справи щодо нього. При цьому, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_1 було відомо про те, що на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває справа про притягнення його до відповідальності за правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення. За таких обставин, керуючись ст.268 КУпАП, суд вважав, що справу можна розглянути за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 , вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції належним чином повідомляв ОСОБА_1 про розгляд справи на 21.04.2021 року, 18.05.2021 року та 15 червня 2021 року, в судові засідання які правопорушник не з`являвся та не повідомляв про причини своїх неявок.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №122471 від 31.03.2021 року було складено за участю особи, яка притягалась до відповідальності, ОСОБА_1 , про що свідчать власноручні підписи ОСОБА_1 . Правопорушника було ознайомлено з його правами та обов`язками, а також про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська під його підпис. В протоколі ОСОБА_1 власноручно написав пояснення по суті вчиненого правопорушення, що свідчить про його ознайомлення зі змістом протоколу та про його обізнаність щодо складання працівником поліції відносно нього протоколу за чю1 ст.130 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що строк оскарження постанови судді обчислюється з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вищевказана норма ч. 2 ст. 294 КУпАП забезпечує, за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційна скарга на постанову суду була зареєстрована Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 08.07.2021 року, що свідчить про те, що апеляційна скарга подана зі значним пропуском строку, встановленого законом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що копія постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року була надіслана ОСОБА_1 16 червня 2021 року.

Однак, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не приймав участь в судовому розгляді справи, оскільки знаходився поза межами України на сезонних роботах, а копію постанови суду отримав його захисник в канцелярії суду під час ознайомлення з матеріалами справи.

Таким чино, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначає коли саме він отримав копію оскаржуваної постанови суду і коли саме дізнався про її наявність, які заходи приймав для того щоб дізнатися про судове рішення та оскаржити його у встановлені законом строки, та які обставини завадили йому своєчасно звернутися з апеляційною скаргою у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі пропущення строку на апеляційне оскарження з поважних причин, апелянт повинен не тільки вказати, які саме причини перешкоджали йому своєчасно оскаржити судове рішення, а і надати відповідні дані, які підтверджують реальну існування вищевказаних причин.

Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.

Рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції враховує причини, якими обґрунтовується поважність пропуску строку на апеляційне оскарження та приймає до уваги процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи та після ухвалення судового рішення.

Водночас, ОСОБА_1 був обізнаний про те що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та про розгляд в Івано-Франківському міському суді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Проте, судові засідання неодноразово відкладалися на підставі неявки ОСОБА_1 в судові засідання, про причини своїх неявок правопорушник суд не повідомляв та не заявляв клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначено поважних причин пропуску цього строку і належним чином не підтверджено ті обставини, які на думку апелянта, не дозволили йому своєчасно, в межах строку, встановленого законом звернутися зі скаргою на постанову судді, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не доведено жодних обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи що на даний час рішення суду набуло законної сили, приймаючи до уваги характер процесуальної поведінки апелянта протягом розгляду справи у суді першої інстанції та після постановлення судом остаточного рішення, враховуючи причини, якими обґрунтовується поважність пропущення строку на апеляційне оскарження постанови суду та виходячи з конкретних обставин встановлених судом, вважаю, що відсутні правові підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.

Повернення апеляційної скарги, не позбавляє апелянта права повторно звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначити які саме причини не дозволили йому довідатись про стан судового провадження, коли саме та за яких обставин він дізнався про постанову суду, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, конкретизувати та довести реальну наявність об`єктивних причин, які не дозволили йому своєчасно оскаржити постанову суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021року щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Повернути апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв