ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/576/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

08 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальностіОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 листопада 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 29 серпня 2020 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti NF 19В державний номерний знак НОМЕР_1 в м.Харкові по вул. Клочківській буд. 174 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку пройшов у найближчому медичному закладі КНП ХОР «ОНД» Харків у відповідного лікаря фахівця. Згідно висновку лікаря № 1659 спроба позитивна.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, складена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки не було встановлено, що саме він керував автомобілем, а також судовий розгляд відбувався без його участі, чим було порушено його право на захист.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, правопорушник не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №286262 від 29.08.2020 року (а.с. 1), висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3), та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції (а.с. 8).

Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що 29 серпня 2020 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti NF 19В державний номерний знак НОМЕР_1 в м.Харкові по вул. Клочківській буд. 174 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку пройшов у найближчому медичному закладі КНП ХОР «ОНД» Харків у відповідного лікаря фахівця. Згідно висновку лікаря № 1659 спроба позитивна.

Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто він не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

З відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що вони прибули за адресою вул. Клочківській буд. 174, оскільки між автомобілем Chevrolet Lacetti NF 19В державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобілем швидкої допомоги сталось ДТП. Працівниками патрульної поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер у присутності двох свідків, на що він відмовився та погодився пройти огляд в медичному закладі та пройшов такий огляд.

В результаті огляду ОСОБА_1 , лікарем КНП ХОР «ОНД» було складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що 29.08.2020 року ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 3).

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, щодо незгоди ОСОБА_1 із вищенаведеним медичним висновком, а також відсутні відомості щодо оскарження дій працівників медичного закладу.

Разом з цим, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , вбачається, що 29.08.2020 2020 року в їх присутності водій ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер відмовився та добровільно погодився на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі у відповідного лікаря фахівця (а.с. 4,5).

Судом апеляційної інстанції в судове засідання викликались свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 шляхом направлення судових повісток. В судове засідання в суд апеляційної інстанції свідки не з`явились, причин неявки суду не повідомили. Отже суд апеляційної інстанції виконав усі, передбаченні чинним КУпАП, можливості виклику свідків в судове засідання, а тому вважав за можливе розглянути справу без безпосереднього допиту цих свідків, пославшись лише на їх письмові пояснення, оскільки як вбачається з відеозапису вони були безпосередніми очевидцями події проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а тому їх показання є об`єктивними.

Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити та пояснив, що доказів, на підтвердження того, що він знаходився за кермом не має. Зазначив, що за кермом автомобіля Chevrolet Lacetti під час ДТП була його дружина. Вважає, що працівники поліції діяли якось незаконно і незаконно склали протокол про адміністративне правопорушення, але їх дії він не оскаржував ні в який спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддярозглянув справу за його відсутності та знехтував положеннями закону щодо розгляду справи в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в провадженні районного суду перебувала з 10.09.2020 року та суддею тричі призначались судові засідання.

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

В судові засідання, які були призначені на 20.10.2020, 10.11.2020, були відкладені за клопотаннями ОСОБА_1 ( а.а. 21, 24) та 24.11.2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеної на 25.11.2020 (а.с.27).

В обґрунтування клопотань про відкладення судових засідань ОСОБА_1 посилався на те, що він перебуває на лікарняному, однак він не був позбавлений можливості скористатись юридичною допомогою або надати до суду письмові пояснення, однак останній таким правом не скористався.

Неодноразова неявка в судові засідання ОСОБА_1 та надання ним численних заяв про перенесення судових засідань, суддею першої інстанції були розцінені, як умисне затягування розгляду адміністративного протоколу, з метою уникнення ним відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта на порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_1 бути присутнім у судовому засіданні.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що за кермом автомобіля Chevrolet Lacetti під час ДТП була його дружина, а в апеляційній скарзі він на це не посилається.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, а тому, апеляційний суд такі твердження апелянта до уваги не приймає.

Поряд з цим, належить врахувати пояснення ОСОБА_1 про те, що він отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. Апеляційний суд, на наявністю таких відомостей, вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Разом з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні фактичні та правові підстави для скасування судового рішення внаслідок його оскарження ОСОБА_1 , що обумовлює відмову у задоволенні його апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9а Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишити буз змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков