ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1603/21 Справа № 182/4323/21 Суддя у 1-й інстанції - Ступак Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши в режимі відеоконференції за участі потерпілого ОСОБА_1 його представника адвоката Чуприни Є.А. апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_3 », який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень в дохід держави. Цією постановою стягнено з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 454 грн. в дохід держави.

Згідно з оскаржуваної постанови 15.06.2021 о 16-50 год. в м. Нікополь по вул. Г. Чорнобиля 67, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем АС д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Daewoo д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який зупинився попереду. При ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати та постановити нову, якою провадження у справі щодо нього, на підстав п. п. 1, 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Так, апелянт вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не повно відображає всі обставини справи, й його зміст суперечить дійсним обставинам та схемі ДТП. До того ж, протокол, в порушення вимог закону, не містить відомостей про свідків та потерпілого, а суд, самостійно визначив їх процесуальний статус чим перебрав на себе функції обвинувачення. На переконання апелянта, докази у справі є недопустимими, оскільки зібрані неуповноваженими особами, й не доводять жодним чином, що його дії стали наслідком ДТП. При цьому, апелянт зазначає, що схема місця ДТП містить суперечності та є неповною. ОСОБА_2 зазначає, що є недоведеним факт того, що ОСОБА_1 є особою, якому адміністративним правопорушенням було заподіяно моральну, фізичну чи майнову шкоду, й на його думку, саме ОСОБА_1 має нести відповідальність за вчинене ДТП. ОСОБА_2 вказує і на безпідставність стягнення з нього судового збору, оскільки, у відповідності до п. 13 ст. 5 Закону України Про судовий збір він є особою, яка звільнена від його сплати. Окрім того, апелянт наголошує й на порушенні судом його права на захист, через проведення судового розгляду за його відсутності, тому постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а справа закриттю.

ОСОБА_2 та його захисник адвокат Павленко В.С. в судове засідання, які про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялися належним чином, не з`явилися, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, а тому, враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_2 та його захисника.

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 та його представник адвокат Чуприна Є.А. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, оскільки її доводи є безпідставними, просили відмовити в задоволенні скарги, а постанову залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дослідивши докази у справі співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Доводи апеляційної скарги стосовно необґрунтованості висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушення Правил дорожнього руху України, є необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Судом першої інстанції належним чином були досліджені дані, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким надано належну оцінку та обґрунтовано визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цей висновок суду в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою поліції з дотримання вимог ст. ст. 254 - 256 КУпАП, схемою місця ДТП, в якій зафіксовано положення транспортних засобів після їх зіткнення, перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_1 , а також письмовими поясненнями ОСОБА_2 , фотокартками з місця ДТП.

Доводи скарги про недопустимість доказів у справі, їх збирання не уповноваженою на те особою, є неспроможними та вони були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням об`єктивної оцінки, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Що стосується доводів про відсутність відомостей про потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді у протоколі про адміністративне правопорушення, то вони спростовуються цим же протоколом, який містить анкетні дані потерпілого у справі.

Відсутність вказівки про свідків у протоколі, як на те зазначає апелянт, не може свідчити про упередженість працівників патрульної поліції та порушення ними вимог ст. 256 КУпАП.

При цьому, слід зазначити, що з письмових пояснень ОСОБА_2 слідує, що він керував автомобілем д.н.з. НОМЕР_1 , попереду нього стояв на світлофорі автомобіль Daewoo д.н.з. НОМЕР_2 , й у зв`язку із погодними умовами, він не впорався з керуванням, в результаті чого відбулося зіткнення з цим автомобілем. Також, ОСОБА_2 вказав, що вину визнає.

Крім того, судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_4 , який разом їхав з ОСОБА_2 , сидів збоку від водія на пасажирському сидінні та підтвердив, що йшов сильний ливень, тому ОСОБА_2 намагався вивернути кермо вліво, але не встиг і сталася ДТП.

Також, суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_5 , який показав, що на заборонний червоний колір світлофора зупинилось три автомобілі, автомобіль потерпілого зупинився третім і в цей час в задню частину цього автомобіля врізався автомобіль ГАЗ.

Поряд з цим, як встановлено апеляційним судом, письмові пояснення свідків наведених вище, і потерпілого в частині фактичних обставин ДТП повністю узгоджуються з іншими доказами, в тому числі і з характером механічних пошкоджень автомобілей.

Даючи оцінку доказам у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо ОСОБА_2 уповноваженою особою Національної поліції, які полягають у невиконанні водієм вимог пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

Отже, дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини водія транспортного засобу ОСОБА_2 , який не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_1 , який зупинився попереду на світлофорі.

Твердження апелянта про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася в результаті невиконання вимог Правил дорожнього руху України іншим учасником ДТП ОСОБА_1 , спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи та апеляційний суд розцінює їх як спосіб захисту апелянта, спрямований на уникнення відповідальності за вчинене.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції констатує той факт, що з огляду на характер зіткнення, у цій справі не потребується якихось спеціальних знань щоб встановити хто з учасників дорожньо-транспортної пригоди не дотримався вимог Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів та чия провина є у вчиненні цього правопорушенні.

Отже, розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, місцевий суд дослідив належним чином зібрані докази в їх сукупності, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. ст. 251, 280 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно і аргументовано виклав правову позицію у цій справі та на законних підставах визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції призначив його в межах санкції ст. 124 КУпАП, врахувавши при цьому характер та наслідки вчиненого правопорушення, та особу правопорушника.

Разом з цим, хибними є й доводи ОСОБА_2 про те, що згідно п. 13 ст. 5 Закону України Про судовий збір, він є особою, яку необхідно звільнити від сплати судового збору у цій справі, оскільки він хоча і є учасником бойових дій, проте визначена норма закону містить умову, за якої її необхідно застосувати, а саме те, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України лише в тому випадку, коли справа є пов`язаною з порушенням їх прав, яких, в цьому випадку порушено не було, тоді як постановою суду ОСОБА_2 було обгрунтовано визнано винуватим у вчиненні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення і стягнуто судовий збір.

Отже, неправильного застосування судом норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року, якою ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко