Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю захисника адвоката Морозова В.Ю., в режимі відеоконференції з Дніпровським апеляційним судом розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/316/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26. 12. 2019.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , водій ТОВ «Ш.С.Г.», визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №332443 від 25. 11. 2019 та постанови судді від 26. 12. 2019 вбачається, що ОСОБА_1 25. 11. 2019 близько 19 год. 20 хв., на автодорозі Ужгород КПП Ужгород М08 6 км керував транспортним засобом «Volvo», номерний знак НОМЕР_1 (причіп SCHWARZ MULLER номерний знак НОМЕР_2 ) в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_5 вказує на те, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважних причин, які не залежали від його волі. При цьому стверджує, що він не був присутній під час розгляду справи та проголошенні оскаржуваної постанови, а про наявність постанови суду дізнався поза межами строку на апеляційне оскарження 04. 02. 2020. Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 26. 12. 2019.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26. 12. 2019 щодо нього та закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні

-2-

правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07. 11. 2015 №1375, оскільки всупереч цієї Інструкції до протоколу не долучено довідки про відсторонення особи від керування транспортним засобом, та не видано на руки результатів (роздруківки) огляду на предмет алкогольного сп`яніння, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер алкотест». Крім того, вказує, що в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09. 11. 2015 №1452/735, після висловленої ним незгоди із результатами проходження огляду за допомогою приладу Драгер, поліцейськими не забезпечено його огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Також вважає, що розгляд спавши відбувся за його відсутності, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП, чим порушено його право бути присутніми під час судового розгляду. Зазначене порушення призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки він був позбавлений можливості надавати суду докази та відстоювати свою позицію захисту, оскільки, зазначає, що транспортним засобом він не керував, так як автоколона до КПП Ужгород, в якій стояв керований ним автомобіль, не рухалась з 24.11 по 02.12.2019.

Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того апеляційний суд враховує пояснення його захисника адвоката Морозова В.Ю., який пояснив, що ОСОБА_1 обізнаний про день, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення та не заперечую про її розгляд у його відсутності.

Засхуваши доповідь судді, пояснення захисника адвоката Морозова В.Ю., який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи, незважаючи на його належне сповіщення про час і місце розгляду справи. Разом з тим, із наявного в матеріалах справи супровідного листа (а. с. 16) вбачається, що копія оскаржуваної постанови направлена ОСОБА_1 13. 01. 2020, тобто з порушенням, передбаченого ч. 1 ст. 285 КУпАП триденного строку для вручення чи направлення судового рішення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. При цьому, в матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного судового рішення.

-3-

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду перешкодили своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

В суді апеляційної інстанції частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недотримання суддею місцевого суду при розгляді справи вимог ст. ст. 268, 271 КУпАП, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Між тим, таке порушення не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки на стадії апеляційного провадження ОСОБА_1 отримав можливість для реалізації своїх прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП, та скористався ними, отже його права були відновлені.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09. 11. 2015, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

-4-

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №332443 від 25. 11. 2019, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №332443 від 25. 11. 2019, водій ОСОБА_1 цього ж дня, близько 19 год. 20 хв. на автодорозі Ужгород КПП - Ужгород М08 6 км керував транспортним засобом «Volvo», номерний знак НОМЕР_1 (причіп SCHWARZ MULLER номерний знак НОМЕР_2 ) в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою тесту № 5942, відповідно до яких ОСОБА_1 о 19 год. 37 хв. 25. 11. 2019 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, проміле 1,54%; належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО18 №790585 від 25. 11. 2019, відповідно до якої 25. 11. 2019 о 19 год. 20 хв. ОСОБА_1 , на автодорозі Ужгород КПП - Ужгород М08 6 км керував транспортним засобом «Volvo», номерний знак НОМЕР_1 без ближного світла фар, чим порушив п.19.1 «а» та 21 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП; даними, що вбачаються з відеофайлів, які містяться на наданому відділом поліції компакт-диску «DVD»

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченим способом. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про допущення працівниками поліції при оформленні матеріалів ряду порушень, в тому числі й невидання на руки результатів (роздруківки) огляду на предмет алкогольного сп`яніння, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» також є безпідставними.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським роти 3 взводу 2 батальойну УПП в Закарпатській області Стецько В.В. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №332443 від 25. 11. 2019 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

-5-

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Всупереч доводам ОСОБА_1 , поліцейськими складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та долучено його примірник до матеріалів справи, з якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками - запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, координації рухів, за допомогою приладу «Драгер». Результат огляду на стан сп`яніння 1,54 проміле. Те, що з результатами згідний, ОСОБА_1 засвідчив власноручним підписом. Обставини огляду, викладені у акті, своїми підписами засвідчили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Апеляційний суд враховує, що результат тесту ОСОБА_1 , проведеного працівниками поліції, а саме 1,54 проміле, більш як в сім разів перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле) та беззаперечно вказує на перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, виключаючи можливу технічну похибку.

Доводи ОСОБА_1 про те, що поліцейські не забезпечили його огляд в медичному закладі, також ж безпідставними, оскільки останній погодився з результатами огляду проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.

Оскільки ОСОБА_1 в акті огляду засвідчив свою згоду з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, засвідчив своїм підписом роздруківку результат огляду з використанням спеціального технічного засобу, ознайомився з протоколом про, що засвідчив своїм підписом у протоколі, за відсутності будь-яких доказів про відсутність згоди з результатами такого огляду, апеляційний суд констатує відсутність об`єктивних підстав вважати, що поліцейським необхідно було направляти ОСОБА_1 для проведення огляду в заклад охорони здоров`я.

Також, судом апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту неодноразово вживались заходи для виклику свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак такі в судове засідання не з`явились і про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, підстав для застосування примусового приводу вказаних свідків апеляційний суд з урахуванням обставин справи не знаходить.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , то вони також не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 цього Кодексу, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

-6-

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29. 06. 2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16. 10. 2008), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09. 06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24. 03. 2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого адміністративного правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається, навіть з врахуванням характенризуючих даних ОСОБА_1 .

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26. 12. 2019.

-7-

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26. 12. 2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя